Єдиний унікальний номер: 448/754/18
Провадження № 2/448/14/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21.05.2020 року

м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , - не з`явився,

представник позивача - адвокат Кубара М.М.,

відповідачка-1 ОСОБА_2 - не з`явилася,

представники відповідачки-1 ОСОБА_2 - адвокати Паращак Н.Б. та Ференц О.І. ,

представник відповідача-2 Шегинівської сільської ради - не з`явився,

відповідач-3 - державний реєстратор Болехівської сільської ради Паращак М.Т. - не з`явився,

третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Кубара О.С. - не з`явилася,

представник третьої особи за зустрічним позовом - Мостиської державної нотаріальної контори - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області та державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича, про скасування реєстрації та визнання права власності на частку в спадковому майні, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Шегинівська сільська рада Мостиського району, державний реєстратор Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`ян Тарасович, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., та Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

І. Суть спору

05.06.2018року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті його батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина за законом на спадкове майно, а саме: Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вищевказаний житловий будинок належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була його (позивача) мати - ОСОБА_2 (відповідачка у справі). Стверджує, що після смерті батька він фактично брав участь своєю працею та допомагав у веденні спільного з батьками господарства, вступив у володіння спадковим майном, був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою. Також зазначає, що, як до, так і після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , та по даний час він оплачує як пільговик комунальні послуги, які використовуються в житловому будинку в АДРЕСА_1 . Дані обставини свідчать про те, що він фактично вступив у володіння спадковим майном, а відтак і про прийняття ним спадщини.

Вказує, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , є він (позивач) та його мати - ОСОБА_2 (відповідачка-1), які успадкували по ј частині даного житлового будинку, в результаті чого його мати ОСОБА_2 , (дружина померлого) із врахуванням належної їй Ѕ частки як члену колгоспного двору, стала власником ѕ частин такого (1/2 +1/4=3/4).

В свою чергу йому (позивачу) належить ј частина вищевказаного житлового будинку, яку він успадкував як спадкоємець за законом після смерті батька ОСОБА_4 , що прийняв спадщину.

Вказує, що у 2017 році, після звернення до Мостиського районного суду Львівської області із позовом про визнання права власності на ј частину вищевказаного житлового будинку, йому стало відомо, що даний будинок в цілому зареєстрований за ОСОБА_2 .. Така реєстрація проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятого державним реєстратором Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращаком М.Т. (відповідачем-3 у справі).

Вважає, що оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 проведено з порушенням йог права, оскільки він, фактично вступивши у володіння спадковим майном та прийнявши спадщину після смерті його батька, був безпідставно та в незаконний спосіб позбавлений своєї частки в решті спадкового майна.

З огляду на наведене, просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Паращака М.Т. Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.08.2017 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 153,8кв.м, житловою площею 61,2кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

2) зобов`язати державного реєстратора Паращака М.Т. Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 153,8кв.м, житловою площею 61,2кв.м, господарських будівель та споруд, що до нього належать, які знаходяться в АДРЕСА_1 ;

3) визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на ј частку житлового будинку, загальною площею 153,8кв.м, житловою площею 61,2кв.м, господарських будівель та споруд, що до нього належать, а саме: сарай літ «Б», гараж літ «В», сарай літ «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ.»3», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 .

ІІ. Позиція учасників справи

В ході розгляду справи, відповідачка ОСОБА_2 , подала до суду відзив на позовну заяву (т.1 а.с.77-82), в якому заперечує проти заявлених позовних вимог та вважає їх безпідставними. В обґрунтування своїх заперечень покликається, зокрема, на те, що на день смерті її чоловіка ОСОБА_4 , з ним фактично проживала тільки вона, а її син ОСОБА_1 , лише був зареєстрований за вказаною адресою, але ні до дня смерті, ні на час смерті, чи після смерті ОСОБА_4 , (спадкодавця) у спірному житловому будинку не проживав. Крім того, стверджує, що не відповідають дійсності, не ґрунтуються на жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказах твердження позивача ОСОБА_1 , про його фактичний вступ в управління спадковим майном після смерті її покійного чоловіка. Вважає, що оскільки позивач у справі ОСОБА_1 , фактично не проживав разом з нею та її покійним чоловіком на час його смерті, як не проживав та не був зареєстрований на час видачі їй свідоцтва на право власності на жилий будинок, в управління чи володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_4 , позивач не вступав, а покійний ОСОБА_4 , спадкодавець, не був співвласником житлового будинку, то й жодних прав на частку у спірному житловому будинку позивач ОСОБА_1 , не набув. Таким чином, вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , подав до суду відповідь на відзив (т.1 а.с.102-106), в якому зазначає, що посилання відповідачки ОСОБА_2 , у своєму відзиві на те, що вона була одноосібним власником будинку і те, що покійному ОСОБА_4 не належала частка у даному будинку, спростовуються Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25 січня 1991року, в якому зазначено, що будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_2 . Однак, вказує, що дане свідоцтво не свідчить про право власності ОСОБА_2 , на спірний будинок. Вважає, що жоден нотаріус на підставі цього документу не має права видати свідоцтва про право на спадщину тільки голові колгоспного двору, оскільки при оформленні такого права йому невідомі інші особи, в тому числі спадкоємці, які мають відповідну частку, як в колгоспному дворі, так і в майні, що могло бути успадковане особами, які не є членами колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, твердження відповідачки ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_4 , як спадкодавцю не належала частка в житловому будинку є хибним, оскільки він був членом колгоспного двору і був прописаний там аж до своєї смерті. Вважає, що він як спадкоємець першої черги за законом успадкував ј частини житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , так як був зареєстрований на момент смерті разом з батьком та фактично вступив у володіння спадковим майном після його смерті. З огляду на наведене, просить суд його позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Паращак Н.Б. подав до суду заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.122-124), в яких, зокрема, зазначає, що не погоджується із твердженням позивача про те, що батьку позивача - ОСОБА_4 , належала частка у вищевказаному будинку як члену колгоспного двору, оскільки позивачем у підтвердження таких обставин не надано жодного належного, достатнього, достовірного та допустимого доказу, яким би підтверджувались обставини, а саме: факт членства покійного чоловіка ОСОБА_2 , - спадкодавця ОСОБА_4 , у колгоспі та (або) про участь його у суспільному виробництві колгоспу, спільного ведення підсобного господарства на присадибній ділянці. Вказує, що покійний ОСОБА_4 , ніколи не працював у колгоспі, не був його членом, не приймав участі у суспільному виробництві колгоспу та не вів спільного із відповідачем (своєю дружиною) ОСОБА_2 , підсобного господарства. Усе своє життя спадкодавець ОСОБА_4 , працював на підприємствах, які займалися будівництвом та ремонтом доріг. Крім того, категорично не погоджується із тим, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до ст.549 ЦК України в редакції, чинній на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , вступив в управління спадковим майном після смерті свого батька, оскільки такі твердження та міркування позивача не ґрунтуються на жодних належних, допустимих та достатніх доказах. Водночас, письмові докази, які додані позивачем ОСОБА_1 , до позовної заяви, жодним чином не підтверджують факту його вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.08.2018року ОСОБА_2 , подала до суду зустрічну позовну заяву (т.1 а.с.127-131) до ОСОБА_1 , Шегинівської сільської ради Мостиського району, державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак М.Т., треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С. та Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №3436, що видане 28 вересня 1999р. державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Яксманицьким С.А. у спадковій справі №155/99 ОСОБА_1 про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на Сертифікат інвестиційних сертифікатів, номінальною вартістю сертифікату 5грн., в кількості 100 повністю сплачених іменних інвестиційних сертифікатів на загальну суму 500грн. ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ».

Вимоги обґрунтовані тим, що дане свідоцтво про право на спадщину за законом є незаконним, оскільки видано спадкоємцеві, що не мав права на спадкування, чим грубо порушено її, ОСОБА_2 , законні права як спадкоємця першої черги за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , що прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном як власник житлового будинку та голова двору, в якому проживав разом з нею до дня своєї смерті спадкодавець ОСОБА_4 .. Водночас, стверджує, що ОСОБА_1 , не прийняв спадщини після смерті ОСОБА_4 ..

При цьому, вважає, що усе спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , перейшло у її одноосібне володіння та управління як спадкоємця першої черги за законом. З огляду на наведене, просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кубара М.М., подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву (т.1 а.с.145-148), в якому зазначає, що з позовними вимогами та підставами зустрічної позовної заяви не погоджується виходячи з такого.

Вказує, що посилання на те, що ОСОБА_1 не вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті його батька - ОСОБА_4 спростовуються тим, що як до, так і після смерті спадкодавця ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1 та оплачував, як пільговик, комунальні послуги, які використовуються в даному житловому будинку, обробляв земельні ділянки, що належали господарству, збирав урожай, доглядав за будинком, так як позивачка ОСОБА_2 була особою похилого віку і не в змозі була проводити зазначені роботи. Також підтвердженням того, що ОСОБА_1 фактично вступив у володіння спадковим майном є той факт, що у нього знаходилися документи щодо окремого спадкового майна, зокрема, інвестиційні сертифікати ЗАТ «Інвестиційна компанія «Нафтаенерго Інвест». Таким чином дії, що свідчать про прийняття спадщини, всупереч посиланням ОСОБА_2 у своєму відзиві, у відповідності до ст. 549 ЦКУ є факт вступу спадкоємця в управління спадковим майном. З огляду на наведене, просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 , подала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (т.1 а.с.190-193), в якій, зокрема, стверджує, що ОСОБА_1 не прийняв спадщини після смерті її покійного чоловіка ОСОБА_4 , оскільки хоча й був формально зареєстрований на час смерті ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , однак не проживав у цьому житловому будинку на день смерті батька. Усе спадкове майно після смерті її покійного чоловіка ОСОБА_4 перейшло у її одноосібне володіння та управління як спадкоємця першої черги за законом. Водночас, вважає, що цінними паперами її син ОСОБА_1 заволодів у незаконний спосіб, про що їй нічого не було відомо до початку даного судового спору, і у такий же незаконний спосіб, в порушення її законних прав та інтересів як спадкоємця першої черги законом, отримав оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом. Адже, таке свідоцтво видано ОСОБА_1 як одноосібному спадкоємцеві за законом після смерті ОСОБА_4 , не враховуючи тих обставин, що саме вона ОСОБА_2 є фактичним єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, оскільки єдина після його смерті вступила у володіння та управління спадковим майном. Зазначає, що від права на прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 вона не відмовлялась. А тому, просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити її зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , - адвокат Кубара М.М., підтримав первісні позовні вимоги в повному обсязі та заперечив проти зустрічного позову, з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та відзиві на зустрічну позовну заяву. Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився.

Представники відповідачки-1 за первісним позовом ОСОБА_2 ,- адвокати Паращак Н.Б. та ОСОБА_3 , в судовому засіданні проти первісного позову заперечили в повному обсязі та підтримали зустрічні позовні вимоги, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, зустрічній позовній заяві та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідачка-1 за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача-2 за первісним позовом - Шегинівської сільської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяви (т.1 а.с.67,125, 245, т.2 а.с.58), в яких не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Відповідач-3 за первісним позовом - державний реєстратор Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`ян Тарасович був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду копію спадкової справи №18/2017, заведеної після смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с.162-171).

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, проте подав до суду копію спадкової справи №39/08, заведеної після смерті ОСОБА_4 та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності (т.2 а.с.34-44).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Гладишевої Х.В. від 07.06.2018року (т.1 а.с.43) відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Гладишевої Х .В. від 07.06.2018року (т.1 а.с.61,62) задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок та господарські будівлі, що зареєстровані за ОСОБА_2 , та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, призначеної для її обслуговування.

Розпорядженням керівника апарату Мостиського районного суду Львівської області №28/18 від 02.07.2018року (т.1 а.с.51) призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із неможливістю судді ОСОБА_6 продовжувати розгляд невирішеної справи (суддя Гладишева Х.В., яка відповідно до Указу Президента України «Про призначення та тимчасове переведення суддів» від 29.12.2017року №445/2017 переведена шляхом відрядження до Мостиського районного суду Львівської області строком до шести місяців з 09.01.2018року до 28.06.2018року, припинила виконання обов`язків судді Мостиського районного суду Львівської області з 29.06.2018року).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 року (т.1 а.с.53) цивільна справа була повторно автоматично розподілена до розгляду судді Мостиського районного суду Львівської області Білоусу Ю.Б.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 17.07.2018року (т.1 а.с.54) прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2018року (т.1 а.с.135) прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 . Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі на 30 днів.

Ухвалою суду від 22.05.2019року (т.1 а.с.255) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 05.09.2019року (т.2 а.с.25) клопотання представника позивача ОСОБА_1 за первісним позовом - адвоката Кубари М.М., про витребування доказів - задоволено. Витребувано у державного реєстратора Мостиської РДА Львівської області належним чином завірену копію реєстраційної справи про реєстрацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків.

ІV. Обставини справи, встановлені судом.

Спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991року (т.1 а.с.22) належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 (відповідачка-1 за первісним позовом, мати позивача ОСОБА_1 ).

Як вбачається із зазначеного свідоцтва, таке було видане на підставі рішення виконкому Мостиської районної ради від 04.01.1991року №4. Крім того, відомо, що вказаний будинок був зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_2 та записаний в реєстрову книгу №29 25.01.1991року Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації.

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки станом на 30.05.2017року (т.1 а.с.86-88, т.2 а.с.52-57), вищевказаний житловий будинок 1963 року побудови, загальна площа будинку 153,8кв.м., житлова площа - 61,2кв.м. До будинку належать: сарай літ «Б», гараж літ «В», сарай літ «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ. «З», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К».

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №532 від 09.06.2017року, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.108, 167), в колгоспному дворі в АДРЕСА_1 , головою двору якого була ОСОБА_2 згідно записів по господарської книги по с.Плешевичі склад сім`ї в житловому будинку станом на 15.04.1991року був таким: 1. ОСОБА_2 , 1927року народження (голова домогосподарства); 2. ОСОБА_4 , 1923року народження (чоловік). Дані обставини також підтверджуються копіями по господарської книги по с.Плешевичі за 1991-1995роки (т.1а.с.220,221).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.06.2017року (т.1 а.с.13).

Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 , є сином померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.03.1948року (а.с.164, 214).

Відповідачка за первісним позовом - ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини була дружиною спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується копією актового запису про шлюб №04 від 29.08.1951року (т.2 а.с.37).

За життя спадкодавець ОСОБА_4 , заповіту не складав, що сторонами не оспорюється та підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48024643 від 09.06.2017року (т.1 а.с.170).

Як вбачається із матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, ніхто із спадкоємців не звертався.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №531 від 09.06.2017року, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.166), відомо, що спадкодавець ОСОБА_4 до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 і склад сім`ї в даному господарстві згідно записів по господарської книги був таким: 1-ОСОБА_1 , 1927року народження (голова домогосподарства); ОСОБА_8 ОСОБА_9 , 1923року народження (чоловік); ОСОБА_8 ОСОБА_10 , 1948року народження (син); ОСОБА_1 , 1952року народження (невістка); ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (внук).

Матеріалами справи також встановлено, що 28.09.1999року Мостиською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №155/1999 (т.1 а.с.211-215), після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви ОСОБА_1 (сина спадкодавця) від 28.09.1999року про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (акції ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ»). 28.09.1999року державним нотаріусом Яксманицькийм С.А. ОСОБА_1. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (т.1 а.с.215) на спадкове майно, а саме на Сертифікат інвестиційних сертифікатів номінальною вартістю сертифікату 5грн., в кількості 100 повністю сплачених іменних інвестиційних сертифікатів на загальну суму 500грн ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ».

Крім того, встановлено, що 17.01.2008року Мостиською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №39/08 (т.2 а.с.35-44) після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви ОСОБА_2 (дружини спадкодавця) від 17.01.2008року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (грошові вклади). 10.04.2008року державним нотаріусом Яксманицьким Р.С., видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: грошові вклади з належними процентами і компенсацією, що знаходяться на збереженні у філіалі «Ощадного банку».

Крім того, встановлено, що 09.06.2017року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. була заведена спадкова справа №18/2017 (т.1 а.с.162-171), після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_1 від 09.06.2017року щодо видачі йому свідоцтва про права на спадщину на спадкове майно - Ѕ частину житлового будинку в АДРЕСА_1 . Однак, листом нотаріуса від 09.06.2017року №108/02-14 (т.1 а.с.171) ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок, йому необхідно звернутися до суду для реалізації права на спадкування вищевказаного будинку або його частки.

Із матеріалів реєстраційної справи за №224 (т.2 а.с.45-57), відомо, що 09.08.2017року ОСОБА_2 , через уповноважену особу - ОСОБА_12 (довіреність від 25.11.2016року), звернулася до державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстр.№23625260 щодо реєстрації за нею права власності на спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 . Зокрема, в матеріалах реєстраційної справи міститься довідка Самбірського МБТІ №1201 від 18.07.2017року (т.2 а.с.50), згідно якої вищевказаний житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_2 , як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991року. Водночас, в матеріалах реєстраційної справи також наявне Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991року (т.2 а.с.51), відповідно до якого даний будинок належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107927848 від 18.12.2017року (т.1 а.с.23) спірним рішенням державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. від 09.08.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36602562 від 14.08.2017 року, здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в цілому. Підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності, серія та номер: 4, виданий 04.01.1991року, видавник: Виконком Мостиської районної ради.

Позивач ОСОБА_1 , вважаючи, що вищевказане рішення державного реєстратора порушує його права власника на частку у вищевказаному житловому будинку, звернувся до суду із зазначеним позовом.

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Крім того, способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року .

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності ЦК України, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК Української РСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 ЦК Української РСР1963 року).

Відповідно до положень статті 561 ЦК Української РСР 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому ЦК Української РСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Матеріалами справи достовірно встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 згідно записів у по господарських книгах належав колгоспному двору, а членами даного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_2 , 1927року народження (голова двору) та її чоловік - ОСОБА_4 , 1923року народження.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Щодо доводів відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про те, що вона була одноосібним власником спірного будинку і те, що спадкодавець ОСОБА_4 , не набув за життя право на частку у майні даного колгоспного двору, оскільки не був членом колгоспу та не працював у ньому, то такі суд відхиляє, оскільки, як зазначалось вище спірний будинок належав до суспільної групи - колгоспний двір, а отже майно даного колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності, виходячи з рівності часток усіх членів двору. При цьому, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , як член даного двору постійно проживав у спірному будинку разом із дружиною ОСОБА_2 , (головою двору) до часу своєї смерті та вів з нею спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір, а тому суд вважає, що останній за життя не втратив право на частку в майні даного двору.

Щодо доводів відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , не прийняв, то суд зазначає наступне.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи вступив він фактично в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо позивач у шестимісячний строк вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12, постанові Верховного Суду від 18.03.2020року у справі №2-612/2008 (провадження №61-37344св18).

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка була чинною на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

У даній справі установлено, що згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №270 від 30.04.2018року (т.1 а.с.14) та №531 від 09.06.2017року (т.1 а.с.166), спадкодавець ОСОБА_4 до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 і до складу сім`ї в даному господарстві згідно записів по господарської книги входили, зокрема, дружина померлого - ОСОБА_2 , і син померлого - ОСОБА_1 ..

Крім того, довідкою, виданою виконавчим комітетом Поповицької сільської ради №296 від 28.09.1999року, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.213), підтверджується те, що спадкодавець ОСОБА_4 , проживав разом з сином ОСОБА_1 , до дня смерті у с.Плешевичі Мостиського району Львівської області.

При цьому, доводи відповідачки за первісним позовом про те, що її син - ОСОБА_1 , фактично не проживав у спірному житловому будинку та не брав участі у веденні спільного господарства своїми коштами чи працею, про що також зазначили у своїх показаннях в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , суд відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема, вищевказаними довідками сільської ради та копіями сторінок будинкової книги для прописки громадян (т1 а.с.28-30), якими підтверджено факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 у спірному будинку, а також показаннями свідків.

Зокрема свідок ОСОБА_11 , безпосередньо у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 , постійно проживав за адресою спірного майна, доглядав за майном і робив там господарські роботи.

Свідок ОСОБА_13 , який є сусідом по майну, безпосередньо у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 , постійно проживав за адресою спірного майна, доглядав за домогосподарством.

Свідок ОСОБА_14 , якає сусідкою по майну, безпосередньо в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 , постійно проживав за адресою спірного майна, доглядав за домогосподарством, яке було на той час великим господарством.

Свідок ОСОБА_15 , яка безпосередньо в судовому засіданні дала показання аналогічні вищевикладеними свідками.

Показання свідка ОСОБА_16 , суд сприймає критично, оскільки такий надав суду непослідовні і малоінформативні свідчення, що в свою чергу ніяк не можуть братись до уваги.

Показання свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_4 , судом взагалі не беруться до уваги, оскільки такі спрямовані на надання суду не зовсім достовірної інформації і спотворюють реальну картину обставин справи.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 , сплачує за користування комунальними послугами, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями квитанцій «Львівобленерго» по особовому рахунку № НОМЕР_3 ПЛЕШЕВИЧІ/87 (т.1 а.с.10,11), копією розрахункової книжки за електроенергію за особовим рахунком 095-87 (т.1 а.с.12).

Крім того, із матеріалів спадкової справи №155/1999 (т.1 а.с.211-215) вбачається, що на час звернення ОСОБА_1 , до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину факт прийняття спадщини стверджувався і тим, що у нього, як спадкоємця, в наявності знаходилися інвестиційні сертифікати ЗАТ «Інвестиційна компанія «Нафтаенерго Інвест», що належали спадкодавцю ОСОБА_4 .

При цьому, суд не приймає до уваги покликання відповідачки ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 , отримав вищевказані сертифікати у незаконний спосіб, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин, зокрема, матеріали справи не містять відомостей про факти звернення в правоохоронні органи з цього приводу, чи про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено факт вчинення незаконних дій.

У відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963р., дії, які свідчать про прийняття спадщини, є не тільки подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але й факт вступу спадкоємця у управління спадковим майном.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, позивач ОСОБА_1 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті батька.

З огляду на це, безпідставними є доводи відповідачки ОСОБА_2 , та її представників про те, що позивач ОСОБА_1 , не довів належними та допустимими доказами факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

Отже, спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, є дружина померлого - ОСОБА_2 (відповідачка за первісним позовом), що не оспорюється, а також син померлого - ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом), які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.

За таких умов, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 належна йому Ѕ частка у вищевказаному майні (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування до його дружини - ОСОБА_2 , та сина ОСОБА_1 , в рівних частинах - по ј до кожного, в результаті чого ОСОБА_2 , з урахуванням своєї Ѕ частки у спірному майні, з`явилось право на ѕ частину майна, а у ОСОБА_1 , на ј частину майна в АДРЕСА_1 , після смерті його батька.

Таким чином, встановивши, що спірне домоволодіння відносилось до колгоспного двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали двоє осіб, в тому числі спадкодавець ОСОБА_4 , враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги спадкування та прийняв спадщину після смерті батька, то суд приходить до висновку, що оспорюваним рішенням державного реєстратора порушено права позивача на належну йому ј частину спірного майна, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення державного реєстратора є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі позивачу ОСОБА_1 , свідоцтва про право спадщину на дане майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок (його частку), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно у порядку спадкування, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 , права ј на частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька також підлягають до задоволення.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, то такий на думку суду не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року (справа №167/281/16-ц) висловлена правова позиція з якої витікає, що під час розгляду питання обґрунтованості вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд має встановити чи мали місце порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, чи уповноважений приватний нотаріус на вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, а також чи мала особа право на спадкування, чи отримано спадкоємцем спадщину, чи стосується прав та інтересів третіх осіб видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Як зазначалось вище, оскільки ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до правовідносин, які виникли із спадщини, яка відкрилась після його смерті, слід застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року.

ЦК УРСР не містить норми щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, аналогічної закріпленій у ст. 1301 чинного Цивільного кодексу України.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилась не раніше 1-го січня 2004року.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги про визнання свідоцтва по спадщину недійсними, суду необхідно виходити з того, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та видається на відповідній правовій підставі. У разі визнання неправомірності дій та (або) підстав, відповідно до яких було видано свідоцтво про право на спадщину тягне за собою визнання самого свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Тобто, застосовувати норми ст.1301 ЦК України 2003року, яка регламентує визнання свідоцтва про право на спадщину, є безпідставними і не може застосовуватись судом до відносин, які виникли задовго до набрання чинності даної статті.

Так, з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №155/1999 (т.1 а.с.211-215), заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що ОСОБА_1 , як син померлого ОСОБА_4 , будучи спадкоємцем за законом першої черги, 28.09.1999року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме: акції ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ». Спадкова справа була заведена нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Нотаріусу були надані документи на підтвердження факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини (свідоцтво про смерть), факту родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_1 (свідоцтво про народження ОСОБА_1 ). Факт прийняття спадкоємцем ОСОБА_1 спадщини після смерті батька стверджувався, зокрема, наявністю у нього інвестиційних сертифікатів.

Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься також заява від дружини померлого - відповідачки у справі ОСОБА_2 , від 27.09.1999року (а.с.213), посвідчена сільським головою Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, в якій остання просить видати свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , на сина ОСОБА_1 , так як на спадщину вона не претендує.

За таких обставин, 28.09.1999року державним нотаріусом ОСОБА_1., як спадкоємцю за законом першої черги спадкування, що прийняв спадщину, за відсутності інших осіб, які б претендували на вказане спадкове майно та при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців з цього приводу, видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.215) на спадкове майно, а саме: Сертифікат інвестиційних сертифікатів ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ».

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_1 , на достатніх правових підставах було видано свідоцтво про право на спадщину, а тому відсутні підстави для визнання оскаржуваного свідоцтва недійсним.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоніпроти Франції», заява № 17862/91,§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного.

Так, згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 2 ст.133 ЦПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018року (в якому була подана до суду первісна позовна заява) становив 1762гривні.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищенаведене, за пред`явлення даного позову в дохід держави повинен бути сплачений судовий збір на загальну суму 1409,60гривень, з яких: 704,8грн - за позовну вимогу немайнового характеру про визнання протиправним та скасування рішення; та 704,80грн - за позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності (704,80+704,80=1409,60грн).

В той же час, у відповідності до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 , при пред`явленні даного позову звільнений від сплати судового збору, як громадян, віднесений до 2-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986році серії НОМЕР_4 від 30.03.1993року (т.1 а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, первісний позов задоволено повністю, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Отже, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області та державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`яна Тарасовича у дохід держави судовий збір в загальній сумі 1409,60грн, в рівних частинах з кожного, тобто по 469,87грн з кожного (1409,60/3=469,87).

В свою чергу, понесені ОСОБА_2 , судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 704,80грн у зв`язку із відмовою в зустрічному позові слід залишити за останньою.

VII. Щодо заходів забезпечення позову

Згідно 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В той же час у ч. 9 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд враховує, що клопотань учасників про скасування заходів забезпечення позову не було, а тому враховуючи те, що первісний позов задоволено, беручи до уваги норми ст. 158 ЦПК України, суд приходить до висновку, що питання скасування заходів забезпечення позову в даній справі при задоволенні позову не вирішується судом з власної ініціативи, а заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.06.2018року (т.1 а.с.61, 62), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області та державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича про скасування реєстрації та визнання права власності на частку в спадковому майні - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36602562 від 14.08.2017 року, державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича від 09.08.2017 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 21860301 від 09.08.2017 року).

Зобов`язати державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , права власності на житловий будинок загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., та господарських будівель та споруд, що до нього належать, а саме: сарай літ «Б», гараж літ «В», сарай літ «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. Ж», погріб літ. «З», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21860301: дата реєстрації 09.08.2017 року).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 , право власності на ј частку житлового будинку, загальною площею 153,8кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що до нього належать, а саме: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ. «З», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області та державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича у дохід держави судовий збір в загальній сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок, в рівних частинах з кожного, тобто по 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 87 копійок з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Шегинівська сільська рада Мостиського району, державний реєстратор Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`ян Тарасович, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С. та Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви залишити за позивачкою.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.06.2018року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя (підпис) Ю.Б. Білоус

З оригіналом згідно

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: с.Плешевичі Мостиського району Львівської області; РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач-1 (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; місце проживання: с.Плешевичі Мостиського району Львівської області; РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Відповідач-2: Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області; місцезнаходження: с.Шегині, вул.Дружби, 184, Мостиського району Львівської області; код ЄДРПОУ - 04371928;

Відповідач-3: Державний реєстратор Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`ян Тарасович; місцезнаходження: с.Болехівці, вул.Зелена, 111, Дрогобицького району Львівської області;

Третя особа за зустрічним позовом: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С.; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Будзиновського, 4, Львівської області;

Третя особа за зустрічним позовом: Мостиська державна нотаріальна контора; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2020 року.