КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1680/20
Провадження № 2/552/745/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді-Турченко Т.В.

При секретарі-Сакун А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 17.04.2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовуючи тим, що 02 березня 2015 року о 18.10 год. по вул. Жовтневій в м. Полтаві трапилась дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Арсенал Страхування", згідно страхового поліса АС № 009261924, який був чинним на момент настання ДТП. 27.02.2018 року вона звернулася до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (дитина-інвалід) в розмірі 21 924,00 грн. та заподіяною моральною шкодою в розмірі 5% страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю - 1 096,20 грн. Загальна сума належного до виплати страхового відшкодування становила 23 020,20 грн. Відповідач визнав подію дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та здійснив виплату їй страхового відшкодування за заподіяну шкоду в розмірі 11510,10 грн., що становить 50 % від суми належного до виплати страхового відшкодування. Тобто, відповідач здійснив виплату належного їй страхового відшкодування не в повному обсязі та недоплатив відшкодування в розмірі 11 510,10 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача становить 11 510,10 грн. Просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 11 510 гривень 10 копійок. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.04.2020 року відкрито провадження в даній справі з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача адвокат Стефківський В.І. просив слухати справу у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02 березня 2015 року о 18.10 год. по вул. Жовтневій в м. Полтаві трапилась дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volkswagen Caddy", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Арсенал Страхування", згідно страхового поліса АС № 009261924, який був чинним на момент настання ДТП.

23.06.2015 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження № 0000086 від 03.03.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою про закриття кримінального провадження по справі № 0000086 встановлено наступне: автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходився у технічно справному стані; водій ОСОБА_3 під час ДТП перебував у тверезому стані; причиною настання даної ДТП є: недотримання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України з боку водія Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 ; недотримання вимог п. 4.9, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_2 .

Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що як дії водія ОСОБА_3 , так і дії пішохода ОСОБА_2 , стали причиною настання ДТП та наслідків у вигляді тілесних ушкоджень пішохода.

Встановлено, що страховиком було укладено договір обов`язкового страхування цивільногправової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9261924 (надалі - Поліс № АС/9261924), забезпечений транспортний засіб Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 засіб).

Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страховиком від представника позивача ОСОБА_4 отримано заяву на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи.

Згідно зі ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого встановлені ст. ст. 26-26-1 Закону.

Керуючись вищевказаними нормами Закону, страховиком було визначено загальний розмір завданої ОСОБА_2 шкоди - 23020,20 грн.

В той же час, згідно зі ст. 36 п. 36.3. Закону, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька ОСІБ, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 23.06.2015 року слідством встановлено, що причиною настання ДТП є недотримання вимог Правил дорожнього руху України обома учасниками ДТП водієм та пішоходом.

Таким чином, у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - ОСОБА_3 як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_2 чия вина встановлена постановою про закриття кримінального провадження від 23.06.2015 року.

Враховуючи ст. 1187 Цивільного кодексу України та п. 36.3. ст. 36 спеціального Закону, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб (водія - особи, відповідальність якої застрахована/особи, яка брала участь в дорожньому русі та пішохода (потерпілого) - особи, якій заподіяна шкода/особи, яка брала участь в дорожньому русі) було визначено шляхом зменшення розміру шкоди на 50%.

Крім того, страховиком було враховано наявність вини потерпілого, що у порядку ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, що складається з відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності та моральної шкоди у загальному розмірі 11510,10 грн. Отримання вищезазначеної суми підтверджує позивач у позовній заяві.

Таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у повному обсязі у порядку, передбаченому Законом, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Крім цього, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, пішохід ОСОБА_2 , порушуючи вимоги п. 4.9 ПДР України, почав переходити проїзну частину дороги по пішохідному переходу на червоний (забороняючий) сигнал світлофора, чим поставив себе та інших учасників дорожнього руху в небезпечне становище.

Відповідно до ч.б ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, в рамках кримінального провадження було встановлено, що ДТП сталася за умови одночасного руху пішохода та забезпеченого транспортного засобу, які були особами, які брали участь в процесі руху на дорозі та учасниками дорожнього руху, тобто шкода завдана сукупними діями зазначених осіб.

Таким чином, розмір страхового відшкодування був розрахований страховиком у повному обсязі у порядку, передбаченому Законом.

Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає зменшення розміру відшкодування у випадку, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди залежно від ступеня вини потерпілого.

При цьому відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6, п. 7 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року судам роз`яснено:

-якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди);

-питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо):

-положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Виходячи з норм ст. 36 Закону, страховик здійснює виплату страхового відшкодування у зв`язку із визнанням вимог заявника, при цьому Закон не обмежує право страховика зменшити розмір страхового відшкодування в залежності від фактичних обставин випадку.

Закон не містить беззаперечного обов`язку страховика здійснити страхове відшкодування у розмірі, заявленому заявником (потерпілим), отже, у будь-якому випадку, розмір страхового відшкодування оцінюється та розраховується Страховиком самостійно з урахуванням обставин справи.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись судом з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Однак у кожному разі підставою зменшення шкоди є саме груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху тощо).

Під час досудового слідства було встановлено, що пішохід ОСОБА_2 , рухаючись на червоний сигнал світлофора, наражаючи на небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, а й життя та здоров`я інших учасників руху, не просто порушив, а знехтував п. п. 4.9, а, б, п. 4.14 ПДР України, згідно з якими:

- п. 4.9 (у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху)

- п. 4.14 а, б (пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід).

Тому враховуючи норми чинного законодавства, а також ту обставину, що ДТП 02.03.2015 року трапилася, в тому числі, через невідповідність дій пішохода ОСОБА_2 вимогам розділу 4 Правил дорожнього руху України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), відповідачем було прийнято правомірне рішення про зменшення суми страхового відшкодування та здійснення відповідної виплати у розмірі 11510,10 грн.

Необхідність врахування дій потерпілого при визначенні розміру шкоди неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах від 21 листопада 2018 року у справі N 392/548/16-ц, від 09 січня 2019 року у справі N 607/2442/16-ц.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 296/2509/16-ц:... з урахуванням наявності у діях пішохода вини щодо порушення ПДР, внаслідок яких (причинно-наслідковий зв`язок) іншим учасникам дорожнього руху було завдано майнову або моральну шкоду, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, застосовуючи положення статті 1166 ЦК України».

Виходячи з вищевикладеного, страховик повністю виконав свої обов`язки згідно Закону, сплативши представнику позивача страхове відшкодування в повному обсязі.

Отже, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3-13, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2020 року.

Суддя Київського районного

суду м.Полтави Т.В.Турченко