Дата документу 12.05.2020 Справа № 314/3217/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 314/3217/19 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
№ 22-ц/807/1790/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що з 18.02.1978 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі. 31.05.1994 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу вони не припинили сімейних відносин, проживають разом однією сім`єю, ведуть спільне господарство. Останнім часом їхні стосунки погіршилися, суперечки між ними почали виникати стосовно придбаного ними за спільні грошові кошти майна, у зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом про поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 65000,00 грн.; пасіки 30 вуликів (бджолосімей) за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на території Новогупалівської сільської ради площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства вартістю 25000,00 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні зменшили позовні вимоги виключивши з позову вимогу про поділ пасіки у кількості 30 вуликів (бджолосімей), на інших позовних вимогах наполягали, просили задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що зазначені в позові.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний подружжям за час шлюбу спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відомви у задоволенні позову та ухвалити нове, яким поділити земельну ділянку площею 0,50 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території с. Новогупалівка Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та за адресою АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 036327 від 11.12.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 650 у Новогупалівській сільській раді Вільнянського району Запорізької області шляхом визнння за нею право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За положеннями ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частково відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

При цьому суд першої інстанції послався на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

При цьому якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частину будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спірному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України (постанова КЦС ВС від 21.03.2018, справа № 686/9580/16-ц).

Незважаючи на те, що у зазначеній постанові прямо зазначено про те, що виділ частки будинку зі спільної сумісної у спільну часткову власність тягне і виділ відповідної частки земельної ділянки, суд першої інстанції всупереч матеріалам справи зазначив про те, що позовних вимог щодо виділу земельної ділянки у розмірі частки будинку не заявлялись.

Судом не було враховано, що спірна земельна ділянка була передана у власність з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, при цьому будинок на цей час вже був власністю обох сторін відповідно до закону, який визначає підстави утворення спільної сумісної власності подружжя.

Жодних заперечень відповідача з приводу того, що земельна ділянка становить спільну власність сторін, не надходило, він не оспорював і набуття як будинку так і земельної ділянки в період шлюбу обома сторонами, а відтак і не оспорював виникнення спільної сумісної власності сторін як на будинок так і на земельну ділянку.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у частині визнання за позивачем правова власності на 1/2 частину земельної ділянки, зареєстрованої за відповідачем на підставі відповідного державного акту, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог в цій частині.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на частину земельної ділянки - скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки на території Новогупалівської сільської ради площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованої на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 036327 за ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков