Справа № 404/1025/20
Номер провадження 2/404/266/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернувся в Кіровський районний суд м. Кіровограда із позовною заявою, якою просить визнати за ним, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 21.08.1998 року. У провадженні Кіровського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В період шлюбу спільно з відповідачем придбав 30.10.2001 року двокімнатну квартиру загальною площею 47,5 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 . На даний час вулиця перейменована у Героїв України, що є загальновідомою інформацією. Враховуючи, що двокімнатна квартира загальною площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , придбана у період шлюбу за спільні кошти, частка відповідача і його є рівними, йому належить Ѕ частина зазначеної квартири.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи № 404/1025/20.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2020 року позовну заяву було залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків /а.с. 39-40/.

05.03.2020 року до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду /а.с. 43/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 44-45/.

В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача всудове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом належним чином, правом подачі відзиву до суду не скористався.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог, з наступного.

У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони з 21 серпня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 березня 2020 року /а.с. 13/.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф., ОСОБА_2 купила квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Пункт 11 Договору передбачає, що у відповідності до ст.. 4Закону України "Про власність" власник квартири на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається купленою квартирою. Якщо квартира набута покупцем в період шлюбу, вона являється спільною власністю подружжя і розпорядження нею можливо лише за згоди другого з подружжя.

Реєстраційним посвідченням ОКП «Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації» посвідчено, що вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2001 року №3736, записано у реєстрову книгу №123 за реєстровим №41195 /а.с. 16, 30/.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно ч. 3. ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент виникнення цивільних відносин сторін - створення сім`ї (1998 рік) діяв акт цивільного законодавства - КпШС і ЦК України (1963 року) та Закон України «Про власність», в подальшому з 2004 року - СК України та ЦК України.

Згідно з ст. 13 КпШС України, права і обов"язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном відповідно до ст. 22 КпШС України.

Відповідно ст.. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Аналогічні норми містяться і в ст..ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує проти її застосування щодо певного спірного майна.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Так, в період шлюбу відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2001 року про придбання квартири АДРЕСА_2 .

Суд вважає, що під час розгляду справи в суді сторона відповідача не заявила обставин, що спростовують презумпцію спільності майна подружжя.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки ОСОБА_2 набула її у власність у період її шлюбу із ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд визнає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача- 2 642,66 грн. внесеного судового збору ( а.с. 43-а).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 642,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 26.10.2020 року.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда