ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 393/21/20

провадження № 22-ц/4809/779/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова Олена Леонідівна

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2020 року у складі судді Рачкелюка Ю.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала заяву б/н від 20 травня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач, станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість у розмірі 180179 грн. 61 коп., з яких: 1058 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 174806 грн. 83 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією, 4314 грн. 20 коп. - заборгованість за пенею.

Заборгованість до стягнення становить 1127189 грн. 46 коп., з яких: 1058 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 126130 грн. 88 коп. - заборгованість за відсотками за період з 05 березня 2013 року по 29 березня 2019 року.

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 189 грн. 46 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банка заборгованість за кредитом у розмірі 1058 грн. 58 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Крім анкети-заяви відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У довідці вказано тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% в місяць (36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов?язанням. Тобто відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу. Також відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього відповідач звертався до банку з метою пере випуску карти. Суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом.

Апеляційне провадження відкрито 26 березня 2020 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.90), ухвалою від 16 квітня 2020 року призначено розгляд справи на 22 квітня 2020 року (а.с.99).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов`язок щодо оцінки доказів, які є в справі, покладається на суд.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17-ц , провадження №61-28582св18.

20 травня 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Ця заява не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту, процентної ставки за користування грішми та відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зазначено лише, що бажає оформити на своє ім`я зарплатну картку та ощадну книжку (депозит) (а.с.11).

До позовної заяви позивач, крім заяви-анкети, додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яка не підписана позичальником (а.с.12).

Умови та правила надання банківських послуг також підпису відповідача не містять (а.с.13-36).

Суд першої інстанції правильно вказав, що зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 20 травня 2011 року, та наявність у у відповідача заборгованості у розмірі 127189 грн 46 коп , за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року у справі № 357/16301/15-ц.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції на підставі зазначених доказів правильно врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, в якій зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені.

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов?язання зі сплати відсотків. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги позивач надає нові докази, які не подавав до суду першої інстанції, виписку з рахунку за період з 01 січня 1999 року по 25 лютого 2020 року (а.с.73-76), довідку про зміну кредитного ліміту (а.с.77), довідку та надані кредитні картки (а.с.78) та довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», підписану Прудченко В.М. 01 листопада 2011 року (а.с.79).

При цьому позивач не зазначає причини неподання цих доказів до суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції за правилами ст.367 ЦПК України не приймає надані позивачем до апеляційної скарги нові докази, а також враховує положення ст.77 ЦПК України щодо належності доказів.

Так, в позовній заяві позивач зазначав, що кредитний договір № б/н укладено 21 травня 2011 року і саме за цим кредитним договором позивач просить стягнути заборгованість (а.с.3-6).

До апеляційної скарги позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» до кредитного договору SAND №9127 без зазначення дати його укладення, в якій вказано умови кредитування та яка підписана відповідачем 01 листопада 2011 року більш ніж через 5 місяців з дня підписання заяви-анкети (а.с.79).

Правова позиція щодо дотримання вимог ст.367 ЦПК України та неможливості дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів без зазначення позивачем поважності причин не подання їх до суду першої інстанції викладена Верховним Судом в постанові від 31 жовтня 2019 року, справа № 753/8552/16-ц, провадження № 61-16333св18.

Оскільки розмір, порядок нарахування та виплата процентів за користування кредитом, є істотними умовами кредитного договору, який укладається між сторонами в письмовій формі, то суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог за правилами ст. 89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення визначеного в розрахунку та позовній заяві розміру процентів, встановлених самим банком.

Суд надав належну оцінку доказам, які подані до суду першої інстанції, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та стосуються переоцінки доказів у справі та врахування нових доказів, однак підстави для цього відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні. Позивач, який сам не надав доказів на підтвердження умов укладення кредитного договору в частині сплати відсотків, в апеляційній скарзі звинувачує суд першої інстанції в однобічності та неповноті судового розгляду.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні процентів та ухвалення нового рішення про стягнення процентів не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови в позові про стягнення процентів - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко