н/п 2/490/2685/2020 Справа № 490/2058/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
15 жовтня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі - Дудник Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -
В квітні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила звільнити з-під арешту нерухоме майно - 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.06.2006 року та зареєстрований Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позову вказувала, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.06.2006 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову і накладено арешт на 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2000 р. Разом з тим, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.09.2006 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, а забезпечення позову залишилось не скасованим.
Представник позивача - адвокат Кащенко С.О. надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову суду не надав.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2000 року, посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2717.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2006 року на підставі заяви ОСОБА_2 накладено арешт на 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2000 р.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2006 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу залишено без розгляду.
Згідно з відповіді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2020 р., в провадженні суду перебувала цивільна справа № 3-4110/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.09.2006 року позов ОСОБА_2 залишений без розгляду. Відповідно до довідки архіваріуса від 25 лютого 2020 року зазначена цивільна справа знищена у зв`язку з закінченням строків зберігання.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
На підставі вимог ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження майном.
Відповідно до висновку Верховного суду України у справі №6-26цс 13 від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Так, за ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з-під арешту 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.06.2006 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО