Провадження № 22-ц/802/248/20 Категорія: 12 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В.,Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представників позивача - Ольховського М. В., Міщук І. В.,

представника відповідачів - Сидун О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікаре Медікал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Луцька міська рада в особі Відділу державного архітектурно-будівельного контролю, про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ТзОВ «Ікаре Медікал» звернулося до суду із даним позовом, який в подальшому уточнило, мотивуючи вимоги тим, що 15 січня 2016 року ним набуто у власність об`єкт нерухомого майна, а саме медичний центр загальною площею 384,9 кв.м, що розташований на АДРЕСА_1 . Дане приміщення розташоване на 1 поверсі багатоквартирного житлового будинку та на даний час використовується як медичний центр «Центр хірургії ока професора Загурського ».

В ході експлуатації приміщення було виявлено появи тріщин між панелями перекриття в приміщеннях, над якими розташовані квартири № 2 та № 3 на АДРЕСА_1 , а саме власниками було здійснено незаконні добудови до приміщень № 2-2, 2-3, 2-4 у квартирі № 2 та до приміщень 3-5, 3-7 до квартири № 3 , які належать на праві приватної власності відповідачам.

Позивач вказує, що за результатами проведеного дослідження встановлено, що простежується осипання шпаклівки швів між плитами, їх прогин при додатковому навантаженні на покриття, при примиканні прибудованих цегляних стінок огородження лоджій простежується вертикальні та горизонтальні тріщини, тобто наявне перенавантаження на існуюче перекриття в 2,3-3,4 рази, що є недопустимим для експлуатації прибудови першого поверху.

Позивач зазначає, що відповідачами проведені будівельні роботи з добудови закритих цегляних лоджій без відповідних документів, які б давали їм право на проведення добудови, крім того, відповідно до поверхневого плану другого поверху житлового будинку вказані добудови до квартир не передбачені.

Враховуючи технічний висновок, відсутність дозвільних документів, позивач вважає, що відповідачами здійснено самочинно добудови закритих цегляних лоджій до квартир № 2 і № 3 з істотним порушенням будівельних норм та правил, що впливає на міцність та безпечність покриття медичного центру, його подальшу експлуатацію та може нести загрозу життю та здоров`ю працівників центру та його відвідувачів.

На підставі наведеного позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 знести самочинно збудовані добудови цегляних лоджій до приміщення №№ 2-2, 2-4 квартири № 2 на АДРЕСА_1 , відповідно до поверхневого плану другого поверху житлового будинку, зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 знести самочинно збудовані добудови цегляних лоджій до приміщення №№ 3-5, 3-7 квартири № 3 по АДРЕСА_1 відповідно до поверхневого плану другого поверху житлового будинку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 знести самочинно збудовані добудови цегляних лоджій до приміщення №№ 2-2, 2-4 квартири № 2 на АДРЕСА_1 , відповідно до поверхневого плану другого поверху житлового будинку. Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 знести самочинно збудовані добудови цегляних лоджій до приміщення №№ 3-5, 3-7 квартири № 3 на АДРЕСА_1 , відповідно до поверхневого плану другого поверху житлового будинку. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в користь ТОВ «Ікаре Медікал» сплачений судовий збір в розмірі 3 200 грн, по 533 грн 33 коп з кожного.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав їх недоведеності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в основу свого рішення поклав лише висновок позасудової будівельно-технічної експертизи № 25/5 ТОВ «Волинь-експерт» від 08.02.2018 року , проведеного на замовлення позивача, та не звернув уваги та не врахував висновки призначеної судом експертизи, оскільки нею спростовується перший технічний висновок . Також не взято до уваги судом і відповідь виконкому Луцької міської ради № 1.1-8/5133 від 03.07.2018 року на звернення відповідача, в якій підтверджено незаконне перепланування чи реконструкцію квартири у нежитлове приміщення для використання під виробниче приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ікаре Медікал» вказує на те, що обставини, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права. Посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поданому їх представником ОСОБА_8 , зазначається, що із оскаржуваним рішенням вони не погоджуються, оскільки воно суперечить вимогам матеріального права, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі здійснили самочинне будівництво закритих цегляних лоджій без відповідних документів, які б давали їм право на проведення добудови, без згоди мешканців будинку та власників вбудованих приміщень, порушують права позивача як власника та користувача приміщення, що є суміжним із приміщеннями відповідачів та якому самочинні добудови безпосередньо загрожують руйнуванням чи пошкодженням, відтак, зобов`язані демонтувати вказані добудови.

Колегія суддів вважає, що такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

В силу вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що 15 січня 2016 року ТОВ «Ікаре Медикал» набуло в приватну власність об`єкт нерухомого майна - медичний центр загальною площею 384.9 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 (а.с. 4 -14).

Як вбачається з інвентаризаційної справи № 11937 кад. № 6547 на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1, квартира № 2 , яка є власністю ОСОБА_9 на підставі мирової угоди, ухваленої Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 13.04.2006 року, згідно із журналом обмірів та розрахунків площ приміщень літера «А-9» № 1 на пр. Грушевського, м. Луцьк до складу квартири входить приміщення № 2 - санвузол, приміщення № 3 - кухня, приміщення № 4, 5 кімнати, приміщення № 1 коридор.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 11938 на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1, квартира № 3 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членів його сім`ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається що згідно з технічною характеристикою квартири до її складу входить приміщення двох кімнат, кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, вбудована шафа. В п.2.2 зазначено, що дана квартира не обладнана балконом, лоджією.

22 грудня 2016 року відділом ДАБК Луцької міської ради було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції медичного центру та квартири №4 під медичний центр з офісними приміщеннями на АДРЕСА_1 на підставі проектної документації, розробленої ПП «Спецпроект». 19 квітня 2018 року відділом ДАБК Луцької міської ради на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 05 квітня 2018 року, видано сертифікат серії ВЛ №34, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

У ході експлуатації ТОВ «Ікаре Медикал» зазначеного медичного центру було виявлено тріщини між панелями перекриття в приміщеннях, над якими розташовані квартири № 2 та № 3 на АДРЕСА_1 , а саме власниками цих квартир було здійснено добудову до приміщень № 2-2, 2-3, 2-4 у квартирі № 2 та до приміщень 3-5, 3-7 до квартири № 3 , які належать на праві приватної власності відповідачам.

На підтвердження заявлених вимог позивач додав суду технічний висновок спеціалізованого підприємства «Волиньпроект» про стан будівельних конструкцій частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , де при обстеженні конструкцій прибудованих засклених цегляних лоджій квартир другого поверну виявлено: цегляну кладку товщиною 25 см, огородження лоджій опирається на збірні залізобетонні пустотні плити покриття одноповерхової прибудови першого поверху медичного центру, на збірних залізобетонних плитах покриття прибудови першого поверху, відкритих для огляду, на ділянках світильників підвісної стелі простежується осипання шпаклівки швів між плитами, їх прогин при додатковому навантаженні на покриття, при примиканні прибудованих цегляних стінок огородження лоджій простежується вертикальні та горизонтальні тріщини довжиною 1,0-2,5 мм із шириною розкриття тріщин 0,5-1,5 мм, згідно інженерно-технічних розрахунків для покриття проектними рішеннями передбачається залізобетонні пустотні плити 4-го та 6-го ступеня навантаження відповідно до ПТК 60-12-4, ПТК-60-12-6, які сприймають нормальне навантаження без власної ваги плити 450 кг/м та 650 кг/м. Тобто, наявне перенавантаження на існуюче перекриття в 2,3-3,4 рази, що є недопустимим для експлуатації прибудови першого поверху, у зв`язку з чим зроблено висновок, що технічний стан медичного центру (1-й та 2-й поверхи) в межах стін 9-ти поверхової частини житлового будинку ІІ-задовільний, в межах одноповерхової частини медичного центру ІІІ-непридатний для нормальної експлуатації, конструкції перевантажені, що свідчить про зниження їх несучої здатності. На утворення тріщин, деформацій покриття прибудови медичного центру впливало влаштування лоджій 2-го поверху, які не відповідають вимогам державних будівельних норм та правил.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі без належного погодження та без отримання відповідних дозвільних документів, які дають право на виконання будівельних робіт, всупереч встановленим будівельним нормам, які забороняють влаштування лоджій у будинках, де вони не передбачені проектом, самовільно здійснили реконструкцію спірних приміщень житлового будинку, добудувавши до своїх квартир лоджії. Позивач стверджує про порушення свого права власника, оскільки відповідачами було пошкоджено житловий будинок та створені перешкоди у належному користуванні та володінні ним власним приміщенням, для якого внаслідок цих добудов чиниться додатковий тиск на конструкції перекриття, що загрожує цілісності всього приміщення .

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В той же час, за приписами ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку і житлового приміщення приватного житлового фонду, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання лише за умови, що такі не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Згідно зі статтею 152 ЖК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків

та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно

до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням

або переплануванням.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва власник земельної ділянки може заявляти за умови доведеності факту порушення його прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина перша статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В суді першої інстанції достовірно встановлено, що власники квартир №2 та №3 на пр. Грушевського в м. Луцьку на панелях перекриття приміщення медичного центру з порушенням будівельних норм здійснили добудови до власних квартир.

Реконструкція житлового будинку здійснена без наявності необхідної дозвільної та проектної документації, зокрема відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності порушення у їх діях.

При цьому, при наявності з боку відповідачів правопорушень у сфері містобудівної діяльності суд надав належну оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, перевірив доводи позивача, з`ясував та спростував доводи відповідачів.

Разом з тим, у матеріалах справи містяться документи про підтвердження розширення площі квартир відповідачів у справі шляхом будівництва на даху належного позивачу приміщення лоджій та балконів, встановлення на покрівлю нежилого приміщення, які належать позивачу, що здійснює додаткове навантаження, таким чином здійснивши втручання у конструкцію даху прибудованого нежитлового приміщення.

Відповідно до вимог процесуального закону відповідач зобов`язаний спростувати належними та допустимими доказами доводи відповідача.

Заперечуючи проти вказаних вимог, відповідач ОСОБА_3 вказувала, що вона не порушувала Державні будівельні норми, а зазначає, що у липні 2017 року почались проводитись ремонтні роботи у квартирі № 4 на АДРЕСА_1 із втручанням в несучі конструкції. Власником цього приміщення було ТзОВ «Кришталевий світ», а тому тріщина в будинку , на її думку, виникла не у зв`язку з протиправними діями власників квартир №№ 2,3, а через дії власника квартири № 4 на АДРЕСА_1 під час проведення будівельних робіт та під час реконструкції кв. 4 під медичний центр з офісними приміщеннями. Проте такі твердження апелянта не підтверджуються будь-якими доказами у справі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ "Ікаре Медікал", ТОВ "Кришталевий світ", третя особа Відділ ДАБК Луцької міської ради, про зобов"язання вчинити дії, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 26.09.2018 року, та яким відмовлено у позові, судом встановлено, що реконструкція медичного центру та квартири №4 під медичний центр з офісними приміщеннями відповідає будівельним нормам і правилам, не суперечить санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації об"єкту будівництва, не порушує права та інтереси інших осіб.

Таким чином, беручи до уваги норми ст. 82 ЦПК України щодо відсутності необхідності доказування обставин, які встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, спростовуються доводи відповідача про невідповідність будівельним нормам реконструкції у приміщенні, належному позивачеві.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши технічний висновок ТОВ «Волиньпроект», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги колегією суддів, яка вважає, що Технічний звіт, виконаний експертом з питань обстежень будівель та споруд ОСОБА_11 (ФОП ОСОБА_12 ) і висновок судового експерта ОСОБА_14 не суперечать висновку судової будівельно-технічної експертизи №8210-8211 від 23.01.2019 року, виконаної експертом ОСОБА_13 , а навпаки доповнює його та дає можливість зробити правильний висновок про порушення ДБН відповідачами.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши експертні висновки в сукупності, не мав сумнівів щодо їх обґрунтованості та правильності , та не мав жодних підстав для призначення повторної експертизи відповідно до вимог ст.113 ЦПК України. Крім того, самими ж відповідачами не було виконано прохання експерта Посікан Л. І. щодо залучення спеціаліста проектної організації, так само як і не було заявлено клопотання про проведення повторної комісійної експертизи.

Враховуючи підстави, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин цієї справи дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з їх доведеністю.

Покликання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права в частині розгляду справи у відсутності відповідачів не є такими, що тягнуть за собою обов"язкового скасування рішення , оскільки, як з"ясовано судом апеляційної інстанції, справа була призначена до розгляду після відкладення розгляду на 21 листопада 2019 року, про що було повідомлено представника апелянта ОСОБА_3 . ОСОБА_7 та представника відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , про що є в матеріалах справи їх письмові розписки (а.с.231).

Із технічного запису фіксування судового процесу слідує, що 21 листопада 2019 року відбулося судове засідання, на яке представник відповідача ОСОБА_3. ОСОБА_7 не з"явився, а була присутня представник ОСОБА_8 . В даному судовому засіданні було надано пояснення учасниками справи та досліджено докази і розпочато судові дебати, в яких суд оголосив перерву до наступного дня - 22 листопада 2019 року. На наступний день дебати були продовжені і розгляд справи завершився проголошенням короткого рішення суду.

Отже, виходячи з положень ч.5 ст. 130 ЦПК України, яка визначає, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, а також беручи до уваги, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов"язковою підставою для скасування судового рішення є розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, колегія суддів вважає необгрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином вказані та інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі.

Рішення суду першої інстанції є достатньо мотивованим та таким, що ґрунтується на нормах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди позивача із висновками суду, а також спростовуються зазначеними доказами у справі справи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді