Номер провадження: 22-ц/813/4696/20
Номер справи місцевого суду: 501/1590/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.08.2006 року у загальному розмірі в сумі 115843,27 грн. та витрати по сплаті судового збору (т.1, а.с 1-32).

07 жовтня 2019 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (головуючий суддя Петрюченко М.І.) позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 28.08.2006 року, станом на 28.02.2019 року в розмірі 9708,88 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору з врахуванням розміру задоволеної частини позовних вимог у сумі 881,00 грн. (т.1, а.с 221-230).

06 грудня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки сторонами було погоджено у підписаній відповідачем анкеті-заяві розмір відсотків за користування кредитом. Крім того скаржник вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині (т.2, а.с 1-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника АТ КБ «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Таким чином попри встановлення факту підписання відповідачем заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача тіла кредиту та відмову у задоволенні позову також і в частині стягнення процентів кредиту, посилаючись на відсутність у матеріалах справи жодних інших належних та допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування (відсотків, штрафів, пені).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача тіла кредиту виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору від 28.08.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

12.06.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.08.2006 року у загальному розмірі в сумі 115843,27 грн., яка складається з: 9708,88 грн. - заборгованості за кредитом; 106134,39 грн. - заборгованості за відсоткам за період з 28.08.2006 р. по 31.08.2017 року (відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості) та витрати по сплаті судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертав увагу суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності та на заборону стягнення прострочених платежів, заявивши про необхідність застосування строків позовної давності, так 03.06.2018 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності у справі №501/1590/18. Зазначена заява обґрунтована тим, що посилання позивача на автоматичне списання коштів 20.08.2015 року є безпідставним, а здійснення платежів за кредитним договором б/н від 28.08.2006 року ОСОБА_1 було припинено 30.06.2014 року, з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулось 12.06.2018 року, тобто з пропуском, встановленого ст.256 ЦК України трирічного строку позовної давності (т.1 а.с.191-192), проте на вказану обставину суд першої інстанції увагу не звернув.

Апеляційний суд погоджується із посиланнями відповідача на пропуск АТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності та звертає увагу на наступне.

Звертаючись із позовом 12.06.2018 року АТ КБ «Приватбанк» не вважав пропущеним трирічний строк позовної давності, відраховуючи початок його перебігу з останнього платежу, здійсненому 20.08.2015 року, яким було автоматичне списання коштів з депозитного рахунку відповідача «Скарбничка».

Пунктом 1.4 постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року передбачено договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.5 зазначеної постанови НБУ банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиним безпосередньо підписаним відповідачем документом, наданим позивачем є анкета-заявка, якою не передбачено здійснення банком договірного списання з рахунку ОСОБА_1 (т.1 а.с. 16-16зворот).

Як правильно встановлено місцевим судом, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, а також, що до спірних правовідносин не застосовується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки відповідачем договір та умови надання послуг банком не оспорювалися, що, на думку, скаржника, свідчить про згоду відповідача з усіма умовами договору є необґрунтованими. В цивільному процесі діє принцип змагальності сторін, його сутність не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, на яку посилається одна зі сторін, а інша сторона не надала заперечень. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А тому відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти заявлених до нього вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останнім того, факту, що в умовах зміни редакцій Правил і відповідно об`єму прав та обов`язків, що ними встановлюються, відповідач погоджувався саме з цією редакцією Правил.

Жодних інших доказів погодження між сторонами послуг договірного списання матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що посилання позивача на те, що відповідачем останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.08.2006 року було здійснено 20.08.2015 року, яким було автоматичне списання коштів з депозитного рахунку відповідача «Скарбничка» є необґрунтованими, оскільки відповідних доручень на автоматичне списання ОСОБА_1 банку не надавалось.

Таким чином, враховуючи, що останній платіж було внесений відповідачем 30.06.2014 року, то позивач повинен був звернутися з позовними вимогами до відповідача протягом трьох років, тобто до 30.06.2017 року, але позов був поданий до суду тільки 14.06.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з заявою про визнання поважними причини пропущення позовної давності до суду не звертався.

Щодо посилань скаржника на погодження між відповідачем та позивачем процентів за користування кредитом, апеляційний суд зазначає, що дійсно, як вбачається з зазначеної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаної відповідачем, сторони погодили розмір процентів за користування кредитом - 3% на місяць, однак враховуючи пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.ст. 256, 356 ЦК України вказана обставина на вирішення справи по суті не впливає.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак апеляційним судом було встановлено, невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, у зв`язку із чим наявні підстави для застосування наслідків його спливу, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

02.06.2020 року м. Одеса