ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5350/19 Номер провадження 22-ц/814/1030/20Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2020 року у складі судді Кузіної Ж.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення Київської районної в м. Полтаві ради, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації нерухомого майна та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та повернути її позивачу у належному стані,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із зазначеним позовом, який мотивовано тим, що вона є власником 2/5 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2019 року позивачу виділено в натурі належну їй частку майна з одночасним припиненням права спільної часткової власності та визнано право власності на виділений об`єкт нерухомості, визначено порядок користування земельною ділянкою, тому вона має всі законні підстави для користування належною їй земельною ділянкою площею 1000 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням 43 сесії Київської районної в м. Полтаві ради від 28.03.2019 року передано у власність відповідача ОСОБА_2 земельну ділянку за цією ж адресою площею 973 кв.м. Дане рішення є таким, що прийнято з порушенням норм діючого законодавства України. Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи зовнішні межі земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 та 4а перетинаються у площині та накладаються одна на одну, утворюючи дві плями накладення. У послідуючому ОСОБА_2 продав дану земельну ділянку ОСОБА_3 , а останній продав її ОСОБА_4 . Дані правочини є недійсними, оскільки земельна ділянка була передана відповідачу ОСОБА_2 без законних підстав, з порушенням прав позивача, а тому він не мав права розпоряджатися нею. Також підлягають скасуванню реєстрації за відповідачами права власності на дану земельну ділянку.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог від 16.10.2019 року та 14.11.2019 року, позивачка остаточно просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 4 рішення сорок третьої сесії Київської районної у м. Полтаві ради сьомого скликання «Про розгляд заяв громадян про затвердження документацій із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок» від 28 березня 2019 року про передачу у власність громадянину ОСОБА_2 земельної ділянки; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :14:006:0193 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який був укладений 7 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком В`ячеславом Анатолійовичем та договір купівлі-продажу, укладений 28 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Яровим О.Б.; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку(кадастровий номер :14:006:0193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 31749745 від 28.05.2019 року, за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 31440139 від 07.05.2019 року, за ОСОБА_2 номер запису про право власності: 31083517 від 04.04.2019 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2019 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою цього ж суду від 18 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0193.

02 грудня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та повернути її позивачу у належному стані, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер :14:006:0193 за адресою: АДРЕСА_1 , однак не може реалізувати своє право власності, оскільки ОСОБА_1 чинить перешкоди їй у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2019 року, яким виділено в користування вказану земельну ділянку та ОСОБА_1 має на даній ділянці господарську будівлю сарай літ. «Б», колонку питну № 7 та вигрібну яму. Незважаючи на неодноразові вимоги щодо звільнення земельної ділянки, ОСОБА_1 продовжує чинити перешкоди у її користуванні, а тому ОСОБА_4 змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та повернути її позивачу у належному стані та об`єднано з первісним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 не наведено встановлених законом підстав та доказів в обґрунтування наявності у неї прав на спірну земельну ділянку та як наслідок визнання договорів купівлі-продажу недійсними і позбавлення відповідача права власності. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні первісного позову, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в цій частині та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про відсутність у неї правовстановлюючих документів, які б підтверджували її право на користування спірною земельною ділянкою, оскільки рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2019 року, яке набрало законної сили, виділено їй спірну земельну ділянку у користування, а тому вказані обставини є доведеними та не підлягають доказуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до положень частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/5 частини садибного житлового будинку з частиною господарських будівель, який знаходиться в АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Гофман Е.Л., реєстровий № 2-3736 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» № 17275317 від 03.01.2008 року.

Інші частини вказаного домоволодіння на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_5 (4/25 частини) згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2018 року № 1488 та ОСОБА_6 (11/25 частини) згідно договору купівлі-продажу від 09.08.1980 року № 3781.

Згідно з планом технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.10.2018 року № 6-352 вказане домоволодіння складається з: Житлового будинку літ. А-1 загальною площею 86,1 кв. м та господарських будівель і споруд в складі: сараю літ Г, гаражу літ. З, огорожі № 3, воріт огорожі № 9, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 1875 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року у справі № 552/7321/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Київська районна у м. Полтаві рада про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у самостійний об`єкт та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі належну їй частку із майна, що є у спільній частковій власності в самостійний об`єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності та визнано за нею право власності на виділену у самостійний об`єкт нерухомого майна частку у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з частини Житлового будинку літ. А-1 загальною площею 86,1 кв. м, в тому числі житловою площею 49,6 кв. м, в складі: тамбуру 1-1 пл. 1.9 кв. м, передпокою1-2 пл. 4.3 кв. м, кімнати 1-3 пл. 17.6 кв. м, кімнати 1-4 пл. 11.4 кв. м, кімнати 1-5 пл. 12.5 кв. м, кухні 1-6 пл. 9.4 кв. м, ванни 1-7 пл. 6.9 кв. м, сіней 1-8 пл. 6.3 кв. м, передпокою 1-9 пл. 7.0 кв. м, кімнати 1-10 пл. 8.1 кв. м, вбиральні 1-11 пл. 0.7 кв. м, господарських будівель та споруд в складі: сараю літ Г, гаражу літ. З, огорожі № 3, воріт огорожі № 9, що розташовані по АДРЕСА_1 , яку позначено зеленим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року. Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1000 кв.м , яку позначено зеленим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року. Виділено у спільне користування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельну ділянку площею 875 кв.м, яку позначено жовтим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку «експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження» № 89 від 09.11.2018 року.

18 червня 2018 року на адресу Київської районної в м. Полтаві ради надійшла заява ОСОБА_2 щодо виділення земельної ділянки згідно з графічним матеріалами, в якій заявник зазначив, що він є учасником бойових дій. До заяви додано: топографо-геодезична зйомка за адресою: АДРЕСА_1 , проектна земельна ділянка площею 0.0990 га.

Рішенням 37 сесії сьомого скликання Київської районної в м. Полтава ради від 30 серпня 2018 року надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 973 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням 43 сесії сьомого скликання Київської районної в місті Полтаві ради від 28 березня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 а площею 973 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193).

07 травня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А., ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,0973 га, кадастровий номер :14:006:0193, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно договору купівлі-продажу від 28 травня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Яровим О.Б., ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,0973 га, кадастровий номер :14:006:0193, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до листа Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 04.04.2019 року земельні ділянки площами 1000 кв.м та 875 кв.м по АДРЕСА_1 , які виділені у користування рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2019 року, потрапляють на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0193 згідно з Публічною кадастровою картою України.

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 36 від 12 вересня 2019 року земельних ділянок, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , зведений кадастровий план земельних ділянок, розробником якого є НВТОВ «Інтерагрорцентр», наглядно показав, що зовнішні межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 перетинаються у площині та накладаються одна на одну, утворюючи дві плями накладення. Загальна площа відхилень з боку земельної ділянки кадастровий номер :14:006:0193 з адресою: АДРЕСА_1 в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складає 132 кв.м (накладка складає 0,151%) (132/875). Загальна площа відхилень з боку земельної ділянки кадастровий номер :14:006:0193 за адресою: АДРЕСА_1 бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 складає 748 кв.м (накладка складає 0,748%) (748/1000).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачкою спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконним і скасування рішення районної ради не забезпечує реального захисту порушеного права, тобто в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, які вона вважає порушеними внаслідок прийняття спірного рішення, оскільки оскаржуване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а відтак скасування такого рішення не породжує наслідків для власника земельної ділянки, право володіння якою виникло та ґрунтується на правовстановлюючих документах. Крім того, позивачка не довела належними та допустимими доказами, що спірні договори купівлі-продажу, порушують її права чи законні інтереси, зокрема, щодо права користування земельною ділянкою, правовстановлюючих документів на підтвердження володіння чи користування спірною ділянкою з 05 грудня 2007 року вона суду не надала.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частинами другою, п`ятою статті 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність встановлені статтями 116, 118, 122, 123 ЗК України, статями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно частин першої, другої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За змістом частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Згідно із частиною сьомою наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, у тому числі, письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

По справі встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих № 75 від 21 лютого 1955 року «Про затвердження матеріалів обміру кварталів» за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано землекористування земельною ділянкою площею 1890 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується також матеріалами КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор».

На вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що належить позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2007 року, яке складається з 2/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями, право власності на яке зареєстровано 02.01.2008 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року у справі № 552/7321/18, яке набрало законної сили та у відповідності до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, визначено порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками садиби по АДРЕСА_1 , зокрема, позивачці ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку площею 1000 кв.м., як позначено зеленим кольором згідно Додатку № 2 до Висновку експертного будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження № 89 від 09.11.2018 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказані обставини до уваги безпідставно не прийняв та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачки права користування спірною земельною ділянкою, що також суперечить вимогам статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

У відповідності до частини другої статті 120 ЗК України у редакції, що діяла на час набуття позивачкою права на нерухоме майно, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 377 ЦК України.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 в силу закону має право користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджено також рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2019 року, таке право у разі його порушення підлягає судовому захисту.

Висновки суду першої інстанції, що право користування позивача поширюється лише на земельну ділянку, на який розміщений житловий будинок, та земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи і є помилковими.

Таким чином, приймаючи 28 березня 2019 року рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 973 кв.м. по АДРЕСА_1 , без нотаріально посвідченої згоди землекористувача ОСОБА_1 на вилучення та без відповідного вилучення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на яку накладається сформована за заявою ОСОБА_2 земельна ділянка кадастровий номер :14:006:0193, що підтверджується також висновком земельно-технічної експертизи № 36 від 12 вересня 2019 року, Київська районна в м. Полтаві рада діяла всупереч закону, що призвело до порушення прав позивача щодо мирного володіння своїм майном, яке гарантовано також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин пункт 4 рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 28 березня 2019 року «Про розгляд заяв громадян про затвердження документацій із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок» про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та надання у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193) є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Оскільки земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 було передано у власність всупереч вимог закону та з порушенням прав землекористувача ОСОБА_1 , вчинений ним правочин щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер :14:006:0193 - договір купівлі-продажу, укладений 07 травня 2019 року з ОСОБА_3 , та відповідно договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28 травня 2019 року, що оспорюються позивачкою, не відповідають вимогам частини першої статті 203 ЦК України та у відповідності до статті 215 ЦК України є недійсними.

За правилами частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, визнаючи незаконним та скасовуючи рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_2 та визнаючи недійсними правочини щодо відчуження спірної земельної ділянки, які порушують права позивача ОСОБА_1 , апеляційний суд одночасно вирішує питання щодо скасування запису про державну реєстрацію прав відповідачів, проведену на підставі недійсних документів, що є належним способом захисту прав позивача.

У відповідності до норм частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення по справі, апеляційний суд відповідно здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою ОСОБА_1 сплачено по справі судовий збір за подання позовної заяви - 2305,20 грн., апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 3484,81 грн. та за подання заяви про забезпечення позову - 576,30 грн., а всього - 6366,31 грн., які підлягають стягненню на її користь з відповідачів у дольовому порядку.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення Київської районної в м. Полтаві ради, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації нерухомого майна задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 4 рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 28 березня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та надання у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193).

Визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0193), укладений 07 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком В`ячеславом Анатолійовичем, та укладений 28 травня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Яровим О.Б.

Скасувати записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :14:006:0193 площею 0,0973 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), за ОСОБА_7 номер запису про право власності: 31083517 від 04.04.2019 року, за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 31440139 від 07.05.2019 року, за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 31749745 від 28.05.2019 року.

Стягнути з Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати по 1591 грн. 57 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна