Єдиний унікальний номер 243/2591/20
Номер провадження 22-ц/804/2550/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 243/2591/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання виплатити недоотримані суми пенсії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року (суддя Сидоренко І.О., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, повне судове рішення складено 29 травня 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сластнікову Г.О. звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання виплатити недоотримані суми пенсії.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач відмовив їй у виплаті пенсії батька, яка не була йому виплачена за час його життя, незважаючи на наявність свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем усієї недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , 1956 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька - ОСОБА_1 . Вважала дії відповідача у невиплаті їй недоотриманої пенсії померлого батька протиправними, з таких підстав. На момент смерті батька ОСОБА_1 була членом його сім`ї, не проживала разом з ним, мала власну родину, не знаходилась на утриманні свого батька та фактично з 23 січня 2019 року проживала в м. Одесі. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач отримала в м. Одеса свідоцтво про смерть батька, який помер в м. Донецьк. За життя ОСОБА_2 відповідач не виплачував йому нараховану пенсію з серпня 2014 року, тобто через провину відповідача, який не здійснив своєчасне переміщення пенсійної справи з тимчасово окупованої території м. Донецьк в населені пункти, на території яких органи влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі. 19 червня 2019 року позивач звернулась із заявою до Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса про прийняття спадщини. 26 листопада 2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадщина складається з недоотриманої пенсії, що знаходиться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. 26 грудня 2019 року позивач звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Донецькій області про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 20 січня 2019 року вона отримала відповідь на заяву, в якій повідомлено, що за закон сума пенсії виплачується не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У зв`язку з тим, що заява про виплату недоотриманої пенсії надійшла від позивача 26 грудня 2019 року, відповідач відмовив позивачу у такій виплаті, у зв`язку зі спливом шестимісячного строку на звернення. Просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити на її користь всю суму пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , 1956 року народження, і залишилась недоотриманою ним за часи його життя. В клопотання від 24.03.2020 року представник позивача адвокат Сластнікова Г.О. уточнила позовні вимоги, з врахування отриманням на її запит від ГУ ПФУ в Донецькій області інформації (довідки про нараховану та виплачену спадкодавцю пенсію за період з серпня 2014 року по лютий 2019 року), змінивши ціну позову на вірну - 118 277,61 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 суму пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і залишилась недоотриманою ним за життя в розмірі 118 277,77 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 182,77 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 600,00 грн.

На вказане судове рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що померлий ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні як отримувач пенсії за вислугою років, відповідно до Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. Отже, Закон України № 2262, на думку скаржника, є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі та мають право на пенсію за цим Законом.

Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону України № 2262 за змістом якої, умовами для отримання недодержаної пенсій є проживання членів сім`ї разом із пенсіонером та відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті, не пізніше 6 місяців після його смерті.

Окрім того, спадкодавець проживав на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень і мав можливість отримувати пенсію за умови переміщення на підконтрольну територію. Оскільки він таким правом не скористався, тому пенсія за період з 01.11.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року не нараховувалася та не виплачувалася, а тому й відсутня сума недотриманої пенсії на яку померлий мав право за життя.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог зобов`язавши Головне управління виплатити конкретну суму в розмірі 118 277,77 грн., а не виплатити всю суму пенсії, що належала спадкодавцю, не обґрунтовуючи при цьому того, чому саме такий спосіб захисту прав позивача буде ефективним.

Також відповідач не згоден з рішенням в частині витрат на правничу допомогу, стягнутих судом на користь позивача, вважаючи, що вони не є доведеними та розумними.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив. За частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача адвокат Сластнікова Г.О. просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення уповноваженою особою ГУ ПФУ в Донецькій області.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 23 травня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк помер ОСОБА_2

26 листопада 2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_2 , 1956 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії, що знаходиться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З метою отримання недоотриманої пенсії, позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача із відповідною заявою, та у січні 2020 року нею отримано відповідь ГУ ПФУ в Донецькій області за № 144/03-4 від 09 січня 2020 року, згідно якої позивачу повідомлено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заява про нарахування та виплату його недоотриманої пенсії написано 26 грудня 2019 року, підстави для виплати недоотриманої пенсії відсутні у зв`язку зі спливом 6-місячного терміну для звернення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що недоотримана ОСОБА_2 за життя пенсія є спадковим майном позивача, право на яке виникло з моменту прийняття спадщини в порядку спадкування за законом.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

За статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина 2 статті 52 Закону № 1058-IV).

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій наведеної статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина 3 статті 52 Закону № 1058-IV).

Положення частин 2, 3 статті 52 Закону № 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Тобто суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19.

Згідно частині 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області «Про надання інформації щодо гр. ОСОБА_2 » випливає, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають прав на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

За статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утримання (стаття 31). Незалежно від перебування на утримання годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Колегія суддів доходить висновку, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не виключають застосування положень ЦК України про включення до складу спадщини нарахованої, але неодержаної спадкодавцем за життя пенсії, у разі відсутності у померлого членів сім`ї.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

В преамбулі Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року зазначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Таким чином, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не виключає застосування приписів статті 1227 ЦК України.

Крім того, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц).

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. В свою чергу, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник позивача - адвокат Сластнікова Г.О. надала до суду копію договору про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року, кошторис витрат на оплату гонорару адвоката на загальну суму 10 703,42 грн. та копію квитанції серія АБУА № 206941 від 21 січня 2020 року про отримання нею 10 703,42 грн., копію акту виконаних робіт на виконання умов договору від 21 січня 2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серія ОД № 494543 на надання правової допомоги у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області від 10.03.2020 року.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, виходив з того, що згідно із розрахунками вартості послуг за надану правову допомогу, які містяться в Акті виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 21 січня 2020 року ОСОБА_1 , винагорода адвоката ОСОБА_3 становить 10702,42 грн. Проте, згідно зі змістом Кошторису витрат за оплату гонорару адвоката, такий розмір витрат на правову допомогу обумовлений підготовкою до участі у судових засіданнях, складанням позовної заяви, заходами з подачі позовної заяви із додатками до суду, участю у судових засідання та витратами пов`язаними із явкою до суду, а тому зважаючи на те, що адвокат Сластнікова Г.О. у судових засіданнях, призначених у даній справі, участі не брала, визначив суму витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, у розмірі 4 600,00 грн.

Як вбачається з Кошторису витрат за оплату гонорару адвоката, стягнута судом сума складається з: підготовки до участі у судових засіданнях в суді першої інстанції - 1 200 грн.; складання позовної заяви - 3 000 грн.; подача позовної заяви із додатками до суду - 400 грн.

Вказаний розмір витрат, пов`язаний з правничою допомогою адвоката, документально підтверджений, а також є співмірним та розумним, враховуючи складність справи і ціну позову, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Ю.М. Мальований

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич