Справа № 405/8498/16-ц
Провадження №2/405/1803/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючого - судді Іванової Л.А.

при секретарі - Береді Я.І., Тюпі Ю.В., Шумейко Ю.В.,

Селянкіній А.В., Гершкул М.В.

за участю учасників справи:

представника позивача - адвоката Кулібаби М.І.

та представника відповідача Кузнєцова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу № 405/8498/16-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому просила на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України визнати недійсним кредитний договір №03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року, укладений між нею (позивачем) та ВАТ АБ «Укргазбанк», зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 29 листопада 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №03-101137107-0 про надання їй (позивачу) як позичальнику за договором кредиту в сумі 29 000,00 доларів США строком по 28 листопада 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,9 % річних, комісії за відкриття позичкового рахунку в розмірі 2% від суми кредиту, що становить 580 доларів США та оплата якої здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на день фактичної сплати або на дату укладання кредитного договору, при цьому, при укладенні зазначеного Договору їй (позивачу) ніякої інформації щодо сукупної вартості кредиту не надавалося, що порушило її права як споживача банківських послуг. Крім того, відповідно до п.3.3.2 кредитного договору позичальник повинен був ще до моменту отримання кредиту сплати комісію за відкриття позичкового рахунку в сумі, визначеній в п.1.2 цього Договору, тобто, фактично ще не отримавши кредитних коштів позичальник вже сплачує банку платіж в сумі 580 доларів США. Крім того, зазначила, що в порушення вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, Банком не було надано їй (позивачу) інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, а також відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, більш того, Банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), чим порушено її (позивача) права як споживача банківських послуг, та стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 19 грудня 2016 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з викликом в судове засідання учасників справи. Запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Представником відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Кузнєцовим О.В. (діє на підставі довіреності №128 від 12.04.2017 року) подано заперечення на позовну заяву, зареєстровані судом 20.04.2017 року за вх.№8999, за якими Банк вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що перед підписанням кредитного договору Позичальнику було надано повну та достовірну інформацію, яка вимагається Законом України «Про захист прав споживачів», що підтверджується Заявою на отримання кредиту, яка позивач власноруч підписала перед укладенням кредитного договору, тим самим, перед укладенням кредитного договору Банк у письмовій формі ознайомив позичальника про особу кредитора, всі основні умови кредитування та умовами надання кредиту, в т.ч. вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацію про сукупну вартість кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає Закон України « Про захист прав споживачів».

Крім того, зазначив, що позивач безпідставно зазначає, що Банк не надав їй, як позичальнику, необхідної інформації про вартість супутніх послуг, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, оскільки відповідно до Додатка №1 до кредитного договору Позичальника повідомлено про вартість всіх супутніх послуг, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Окрім того, своїм підписом в договорі, позивач підтвердила свою згоду на укладення договору, що є повним дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів», та будь-яких застережень або зауважень з боку останньої щодо неповного розуміння або незгоди х умовами договору під час його підписання, - не надано.

Тим самим, при укладенні кредитного договору Банк і Позичальник досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: визначили суму кредиту, плату за кредит, строки погашення кредиту, процедуру видачі кредиту.

З зазначеного вище вбачається, що оспорюваний позивачем кредитний договір був спрямований на реальне набуття сторонами цивільних прав та обов`язків та його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладенні договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме: отримання позивачем кредитних коштів, що і було здійснено сторонами, при цьому права позивача як споживача не були порушені, на підставі чого підстави для визнання кредитного договору №03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року, укладеного між нею ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» відсутні.

Окрім того, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності у справі, вказуючи на те, що позивачем при поданні позову пропущено встановлений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, так як перебіг строку починається від дати укладення кредитного договору - 29.11.2007 року, та поважні причини пропуску строку позовної давності відсутні і позивач на них в позові не посилалася.

При цьому, судом відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Колексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Крім того, ухвалою суду від 29 січня 2019 року за клопотанням представника позивача призначена судова економічна експертиза, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Якою є ефективна відсоткова ставка (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) відповідно до умов викладених на момент укладення кредитного договору № 03-101137107-Ф від 29.11.2007 року та при виконанні розрахунку платежів в національній валюті України, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 29.11.2007 року по теперішній час? Чи відповідають розраховані при дослідженні ефективної відсоткової ставки і сукупна вартість кредиту на момент укладення договору № 03-101137107-Ф від 29.11.2007 року даним, зазначеним в договорі. 2. Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з умов, викладених в кредитному договорі № 03-101137107-Ф від 29.11.2007 року на момент його укладення та при виконанні розрахунку платежів в національній валюті України, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 29.11.2007 року по теперішній час? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано банком оформлення з надання кредиту по договору № 03-101137107-Ф від 29.11.2007 року ?

На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.

08 листопада 2019 року за вх..№27294 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1914/1915-19 від 10.10.2019 року та ухвалою суду від 12 листопада 2019 року провадження у зазначеній цивільній справі відновлено, призначено справу до судового розгляду з викликом в судове засідання учасників справи.

Під час судового розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кулібаба М.І. заявлені позивачем позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Кузнєцов О.В. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на підстави, викладені в письмових запереченнях на позов, просив відмовити позивачу в його задоволенні.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

З огляду на зазначене та з досліджених судом письмових доказів у справі, судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_1 , як Позичальником, та відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», як Банком, укладено кредитний договір №03-101137107-Ф, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 29 000 доларів США на строк з 29 листопада 2007 року по 28 листопада 2027 року або по день, визначений в п.3.3.11 цього Договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12, 9% річних.

Комісія за відкриття позичкового рахунку становить 2% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1, що становить 580 доларів США. Оплата здійснюється в національній валюті України за курсом НБУ на день фактичної сплати або на дату укладання кредитного договору.

Кредит надається на придбання однокімнатної квартири, житловою площею 17,2 кв.м, загальною площею 33, 55 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.п.1.1, 1.2, 1.4 кредитного договору).

Відповідно до п.п.3.3.3, 3.3.4 зазначеного договору позичальник зобов`язався, зокрема, здійснювати повернення суми кредиту щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не меншому 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 120 доларів США 83 цента. Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється напередодні.

Щомісячно, один раз на місяць, не пізніше десятого числа місяця, наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, відповідно до п.1.1 цього договору,а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору, з врахуванням п.4.1 цього Договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної в п.1.1 цього договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0, 1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того, пунктом 6.5 кредитного договору визначено, що Позичальнику надається інформація щодо ряду супутніх послуг та тарифів до них у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Примірник зазначеного договору позичальник ОСОБА_1 отримала 29 листопада 2007 року, що підтверджується підписом останньої в кредитному договорі.

Окрім того, Додатком №1, що є невід`ємною частиною до кредитного договору №03-101137107-Ф від 29.11.2007 року, підписаного позичальником ОСОБА_1 , Банк ознайомив останню з вартістю всіх супутніх послуг, реальною процентною ставкою та абсолютним значенням подорожчання кредиту.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що до укладення кредитного договору 19 листопада 2007 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ВАТ АБ «Укргазбанк» з заявою позичальника-фізичної особи на отримання кредиту, яка підписана останньою, та в якій просила банк розглянути питання щодо надання кредиту за наступними параметрами: мета кредитування: придбання квартири; сума кредиту: 30 000 доларів США; строк кредитування: 240 місяців; бажана форма погашення кредиту: класична (із щомісячним зменшенням суми платежу), при цьому, підписанням зазначеної заяви позивач ОСОБА_1 також підтвердила, що Банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.02.2005 року.

Факт підписання зазначеної Заяви позивачем не оспорюється.

Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 1 статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з положень ст. 1048, ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором.

При цьому, відповідно до зазначеної вище заяви про отримання кредиту від 19 листопада 2007 року позивач ОСОБА_1 власноруч зазначила про надання їй кредиту в сумі 30 000 доларів США, на строк 240 місяців, з класичною (з щомісячним зменшенням суми платежу) формою погашення кредиту, та, крім того, підписанням зазначеної заяви позивач ОСОБА_1 підтвердила, що Банк надав їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.02.2005 року.

Крім того, своїм підписом у кредитному договорі позивач ОСОБА_1 фактично засвідчила, що, уклавши цей договір, вона погоджується з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі.

Окрім того, за клопотанням сторони позивача у справі була призначена та проведена судова економічна експертиза та відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1914/1915-19 у цивільній справі №405/84987/16-ц встановлено, що ефективна відсоткова ставка (реальна процентна ставка) відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 03-101137107-0 від 29.11.2007, становить 16,73%, а сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту), відповідно, становить 43 559,75 доларів США, що відповідає даним, зазначеним в додатку № 1 до цього договору.

Загальна сума платежів ОСОБА_1 в національній валюті України, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 29.11.2007 року по 10.10.2019 року, відповідно до істотних умов Кредитного договору № 03-101 137107-Ф від 29.11.2007, станом на 10.10.2019 року розрахунково становить 710 167,52 грн.

Загальна сума документально обґрунтованих щомісячних платежів (за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з умов, викладених в кредитному договорі №03-101137107-Ф від 29.11.2007 року на момент його укладення та при виконанні розрахунку платежів в національній валюті України, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США, за період з 29.11.2007 року по теперішній час, станом на 10.10.2019 року розрахунково становить 710 167,52 гри.

Крім того, укладений банком кредитний договір №03-101137107-Ф від 29.11.2007 року відповідає вимогам постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживач про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 № 168, яка діяла на момент укладення зазначеного договору.

При цьому, судом зауважується, що відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За визначенням статті 76 ЦПК України висновки експертів є письмовим доказом у справі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Тим самим, висновок експерта - це письмове викладення експертом відомостей про обставини, що мають значення для справи, встановлені експертом на підставі його спеціальних знань і отриманих у результаті проведеного дослідження матеріалів справи, яке ґрунтується на сформульованому в ухвалі суду про призначення експертизи завданні.

У результаті дослідження та оцінки експертного висновку суд може визнати його: а) повним та обґрунтованим і покласти в основу рішення; б) неповним або не досить зрозумілим і призначити додаткову експертизу; в) таким, що викликає сумніви у правильності висновку, і призначити повторну експертизу; г) не погоджуючись із висновком експерта, не враховувати його у винесенні рішення, постановити рішення на підставі інших доказів.

З урахуванням викладеного вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає зазначений висновок експерта обґрунтованим, який в сукупності з іншими зібраними у справі доказами враховується судом при винесенні рішення.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25 грудня 2013 року (справа №405/6877/13) , яке набрало законної сили 08 січня 2014 року, задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року в розмірі 30 972,71 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 247 564,87 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» штраф за невиконання умов іпотечного договору від 29 листопада 2007 року в розмірі 7 360 грн.

Крім того, встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 квітня 2015 року (справа №405/2187/15-ц), яке набрало законної сили 03 червня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», заборгованість договором №03-101137107-Ф від 29.11.2007 року в сумі 4 506, 51 доларів США, з яких: заборгованість по процентам в розмірі 149, 08 доларів США та прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4 357, 43 долари США та 144 644, 39 грн., з яких: пеня за простроченими процентами в сумі 98 985, 25 грн. та пеня за простроченим кредитом в розмірі 45 659, 14 грн.

При цьому, зазначеними судовими рішеннями встановлено факт укладення кредитного договору №03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, правочин може бути визнано недійсним, якщо: його зміст суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; при укладенні договорів у сторін не було необхідного обсягу дієздатності; волевиявлення учасника договору не було вільним і не відповідало його внутрішній правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ) ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) суперечать права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положення правочину, що оспорюються (та й всі інші його положення) повністю відповідають вимогам законодавства, жодної з наведених обставин немає, а отже відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, чинного на час укладення між сторонами спірного кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Також, може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, чинного на час укладення між сторонами спірного кредитного договору, передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Крім того, пунктом 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, які були чинними на час виникнення між сторонами правовідносин, на банки покладається обов`язок надання споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту та зобов`язують банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з цією інформацією.

Відповідно до п.3.1 Правил Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Судом зауважується, що за загальними правилами ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За правилами ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача, за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, під час судового розгляду справи, судом не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину - кредитного договору №03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», зокрема, не спростовано, що при укладенні зазначеного кредитного договору позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши характер правочину та всі його істотні умови, крім того, оспорюваний кредитний договір укладений сторонами з додержанням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, його зміст відповідає вимогам ст. ст. 1054-1055 ЦК України, при цьому, судом не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та порушення принципу добросовісності, окрім того, перед укладенням кредитного договору відповідач у письмовій формі ознайомив позивача ОСОБА_1 про особу кредитора, всі основні умови кредитування та умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної кредитної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає Закон України «Про захист прав споживачів», на підставі чого, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю.

Суд також зауважує, що представником відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності у справі, вказуючи на те, що позивачем при поданні позову пропущено встановлений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, так як перебіг строку починається від дати укладення кредитного договору - 29.11.2007 року, та поважні причини пропуску строку позовної давності відсутні і позивач на них в позові не посилалася.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитний договір №03-101137107-Ф було укладено між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» 29 листопада 2007 року, при цьому, до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного кредитного договору позивач ОСОБА_1 звернулася 06 грудня 2016 року.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову.

Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, та враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі слід залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору №03-101137107-Ф від 29 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк», - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 , - залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова