Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4314/14-ц
Провадження № 4-с/711/16/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі: Слабко Ю.М.

за участі:

скаржника ОСОБА_1

державного виконавця Трембовецького М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Трембовецького М.М. та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги вказує, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2014 року у справі №711/4314/14-ц (провадження №2/711/1566/14) позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, зменшено розмір аліментів та стягнуто із ОСОБА_2 на її (скаржника) користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час з Звенигородському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває виконанні виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/4314/14-ц від 22.09.2014 року про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на її (скаржника) користь на утримання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до повноліття дитини.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , виданої головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_4 M.М. починаючи з 05.05.2014 року із гр. ОСОБА_2 на її (скаржника) користь стягуються аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, при цьому мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку значно вище.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 06 до 18 років складає: з 01 липня 1944 грн., з 01 грудня - 2027 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком віл 06 до 18 років становить: з 01 січня - 2027 грн., з 01 липня - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

Вказує, що у вересні 2018 року вона зверталася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки, однак рішенням суду від 15.07.2019 року їй було відмовлено в задоволенні позову. При цьому в своєму рішенні суд зазначив, що Законом України від 01.07.2018 року № 2475-V частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів в розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17.

Згідно ч. 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2. статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Вказує, що 17.10.2019 року з посиланням на вищезазначені норми чинного законодавства вона звернулася до Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області із заявою про перерахунок розміру аліментів за попередній період, які стягуються із гр. ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/4314/14-ц від 22.09.2014 року із розміру 300 грн. щомісячно на мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним Кодексом України, а також надалі щомісячно стягувати по вказаному виконавчому листу із ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, як це визначено в ч. 1. статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

24.12.2019 року вона отримала відповідь із Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області за вих. №1/363/3 від 02.12.2019 року, в якій головний державний виконавець Трембовецький М.М. відмовив їй у здійсненні перерахунку розміру аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 та відмовився і в подальшому щомісячно стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Вважає, що своїми діями (бездіяльністю), які полягають стягненні аліментів у розмірі меншому ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, а також у відмові здійснити перерахунок стягнення розміру аліментів, головний державний виконавець Звенигородськоіо міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Трембовецький М.М. порушує норми ч. 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

А тому, просить:

- визнати дії (бездіяльність) головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Трембовецького М.М. у виконавчому провадженні за виконавчим листом №711/4314/14-ц від 22.09.2014 року з виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення із гр. ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до повноліття дитини и частині стягненням аліментів у розмірі меншому ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, а також у відмові здійснити перерахунок стягнення розміру аліментів неправомірними;

- зобов`язати головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Трембовецького М.М. у виконавчому провадженні за виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси №71 1/4314/14-ц від 22.09.2014 року стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі не меншому мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів (стягнення розміру аліментів) з вересня 2018 року з 300 грн. щомісячно на не менше мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Оскільки постановою КМУ №870 від 09.10.2019 року Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області ліквідоване та утворено Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Київ), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, судом було залучено до участі в справі правонаступника Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - Звенигородський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених в скарзі.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький М.М. заперечував проти задоволення скарги. Також просив врахувати, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2014 року визначений розмір, аліментів, які підлягають до стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в розмірі 300 грн. щомісячно, тому підстав стягувати аліменти в більшому розмірі не було.

В судове засідання зацікавлена особа (боржник) ОСОБА_2 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день час та місце розгляду скарги був повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_1 , головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М., дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2014 року у справі № 711/4314/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , зменшено розмір аліментів та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дочкою повноліття. Вказане рішення вступило в законну силу та було звернуто до примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Трембовецького М.М. від 07.10.2014 року було відкрито виконавче провадження №44986987 з виконання вищевказаного рішення суду.

На даний час виконавче провадження №44986987 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/4314/14-ц від 22.09.2014 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття перебуває на виконанні у головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М.

У вказаному виконавчому провадженні у вересні 2019 року головним державним виконавцем Трембовецьким М.М. було складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів гр. ОСОБА_2 , з якого вбачається, що щомісячне нарахування аліментів за період з вересня 2014 року по квітень 2019 року включно державним виконавцем здійснюється у розмірі 300 грн., переплата боржника станом на 01.05.2019 року складає 59 коп. (а.с. 7, 120).

17.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою про перерахунок аліментів за попередній період, які стягуються із ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15-16).

Листом головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Трембовецького М.М. від 02.12.2019 року стягувачу ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні перерахунку заборгованості та роз`яснено, що розмір аліментів, визначених на підставі рішення суду, може бути змінений виключно на підставі іншого рішення суду (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 2 статті 182 СК України (зі змінами, передбаченими Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 року) встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто з 28.08.2018 року частиною 2 статті 182 СК України (в редакції Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року) було встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того, визначений він у частці від доходу платника аліментів чи у твердій грошовій сумі.

Таким чином, на законодавчому рівні захищено право дитини на отримання аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувачу не можуть виплачуватись аліменти в розмірі нижчому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір є гарантованим на рівні закону.

Прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку встановлюється щорічно Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже, починаючи з 28.08.2018 року (з дати набрання чинності Законом № 2475-VIII) виконавець повинен стягувати з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК України.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18 ), де звернув увагу на те, що Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 року частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого, Сімейним кодексом України. Також зазначив про те, що законодавством, а саме частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Частиною першою ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Про це зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та неодноразово вказувалось в постановах Верховного Суду (постанова від 12.09.2018 року у справі № 459/2181/17, постанова від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17, ухвала від 04.12.2019 року № 280/1110/19).

Таким чином, звернення стягувача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів з підстав збільшення мінімального розміру аліментів, не буде мати наслідком позитивного рішення, позаяк склалася судова практика відмови в задоволенні таких позовних вимог. З цих же мотивів, суд відхиляє доводи державного виконавця про неможливість здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з мотивів відсутності у виконавчому листі вказівки на стягнення аліментів не менше мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, скаржник ОСОБА_1 вже зверталася до суду із позовною заявою про збільшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2019 року їй було відмовлено в задоволенні такого позову. При цьому суд також звертав увагу на те, що Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 року частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Також суд наголошує, що відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зайвий формалізм в даному випадку нівелює основну мету, яку ставив перед собою законодавець, встановлюючи та гарантуючи на рівні закону право дитини на отримання аліментів у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного стягнення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності відповідним законом. При цьому, таке збільшення мінімального розміру аліментів не є зміною розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, в розумінні ст. 192 СК України, а являє собою виконання державним виконавцем вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Таким чином з 28.08.2018 року Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2475-VIII, який набув чинності 28.08.2018 року) було встановлено порядок, застосовуючи який державний виконавець мав здійснювати розрахунок заборгованості по аліментам, використовуючи для розрахунку не 300 грн., а 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що був встановлений у відповідний період.

З огляду на викладене, суд вважає, що державний виконавець, відмовляючи стягувачу у здійсненні перерахунку розміру аліментів, діяв всупереч вимогам положень ст. 182 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, дії державного виконавця є неправомірними, а тому порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» по дату набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, про що скласти і видати відповідний розрахунок заборгованості по аліментах.

Аналогічна правова позиція викладена і в п.п. 44-45 постанови Великої палати Верховного Суду від 04.03.2020 року № 682/3112/18/14-580цс19.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 182 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, ст.ст. 3, 12, 259, 260, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М., які полягають у відмові в перерахунку заборгованості по аліментах неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького М.М. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах, які стягуються на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2014 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України, починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складений 29.05.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко