Провадження № 22-ц/801/721/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 рокуСправа № 127/32734/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 127/32734/19 за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою Вінницького національного аграрного університету на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене у складі судді Ан О.В.,

встановив:

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницького національного аграрного університету (далі ВНАУ), який обґрунтовувала тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2347/18 з ВНАУ на її користь стягнуто 3979,14 грн заборгованість по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 2226,89 грн заборгованість по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 17 6623, 80 грн з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року із розрахунку 735,95 грн за кожен день прострочки та 3000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду набуло законної сили 28 жовтня 2019 року.

До набрання рішенням законної сили відповідач 30 вересня 2019 року виконав його у добровільному порядку та виплатив у повному обсязі усі присуджені судом виплати.

Оскільки звільнення позивача з посади відбулося 06 серпня 2018 року, а повний розрахунок при звільненні ВНАУ було здійснено лише 30 вересня 2019 року, за відсутності між сторонами спору про розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, з урахуванням стягнутого рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2019 року та встановленого розміру середньоденного заробітку 735,95 грн, позивачка, керуючись статтями 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь 194 290,80 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2018 року по 30 вересня 2019 року включно (264 робочі дні) з подальшим відрахуванням 34 972, 34 грн (ПДФО-18%) та 2914, 36 грн (військового збору 1,5%), судові витрати по сплаті судового збору та витрати по оплаті послуг адвоката.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2018 року по 29 вересня 2019 року в розмірі 193554 грн 85 коп з подальшим відрахуванням 34839,87 грн (ПДФО 18%) та 2903,32 грн (військового збору 1,5%).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 4924 грн 13 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності належними та допустимими доказами наявності підстав для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому з урахуванням того, що повний розрахунок було проведено 30 вересня 2019 року, період за який повинен бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, становить з 11 вересня 2018 року по 29 вересня 2019 року (263 робочі дні) в розмірі 193554, 85 грн.

В апеляційній скарзі відповідач - Вінницький національний аграрний університет просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводів відповідача щодо відсутності вини університету у затримці виплати належних позивачу сум при звільненні, оскільки виплата коштів із цільовим призначенням на оплату праці працівників Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ здійснювалася з рахунків коледжу, відкритих в УДКСУ у Немирівському районі Вінницької області, проведення платежів з яких було неправомірно призупинено казначейством, а здійснення таких виплат з власних рахунків університету згідно з вимогами бюджетного законодавства розцінювалося б як нецільове використання коштів, за яке передбачена кримінальна відповідальність. Завдяки зусиллям університету на його рахунки кошти для проведення розрахунку з працівниками коледжу було перераховано лише 27 серпня 2018 року. Також університетом проводилася перевірка правильності нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за липень- серпень 2018 року та вихідної допомоги, за результатами якої встановлено зайво нараховані суми. Зазначені обставини виключають застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтями 116,117 КЗпП України. Довідка про розмір заробітної плати ОСОБА_1 , видана при її звільненні є недопустимим доказом, оскільки підписана особами, неуповноваженими на підписання таких документів.

Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ч.7 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Рішення суду першої інстанції повністю ґрунтується на рішенні Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2347/18, при цьому суд не розглядав і не надав оцінку доказам, які надані відповідачем до матеріалів справи, в зв`язку з чим неповно і неправильно встановив обставини справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2347/19, яке набуло законної сили 28 жовтня 2019 року, стягнуто з ВНАУ на користь ОСОБА_1 3979,14 грн заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 2226,89 грн заборгованості по вихідній допомозі при звільненні з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів; 17662,80 грн з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року із розрахунку 735,95 грн за кожен день прострочки (на 5-8 а.с.).

Вказаним рішенням встановлено, що 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Брацлавського економічного коледжу ВНАУ (а.с. 5-8).

При звільненні позивача відповідач ВНАУ не провів розрахунок по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги.

Середньоденна заробітна плата позивачки, обрахована за правилами п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі- Порядок) із середньої заробітної плати за останні перед звільненням два місяці роботи, становить 735 грн. 95 коп (30 910,09 грн. : 42 робочі дні).

У зв`язку з порушенням відповідачем вимог статей 116,117 КЗпП України наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року.

Дане рішення суду відповідачем не оскаржувалося.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають та мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року добровільно виконано відповідачем 30 вересня 2019 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 07 жовтня 2019 року № K148PR9233G593EA (а.с.9), що визнається позивачем і відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином, повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з посади викладача Брацлавського коледжу ВНАУ з 06 серпня 2018 року, проведено відповідачем 30 вересня 2019 року.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як роз`яснено в п. 32 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ, п.п. 5, 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку, про те, що з урахуванням стягнутого рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2019 року у справі № 140/2347/19 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року, з ВНАУ на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2018 року по день фактичного розрахунку, а саме по 29 вересня 2019 року включно, тобто за 263 робочих дні, з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати 735,95 грн, який встановлений судовим рішенням, що набуло законної сили, а саме в розмірі 193554,85 грн з подальшим відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а також докази, на які посилається відповідач у цій справі, були предметом судового розгляду у справі № 140/2347/19, які були досліджені судом та їм надано правову оцінку. При розгляді справи № 140/2347/19 встановлені обставини непроведення у день звільнення працівника повного розрахунку з ним з вини відповідача, встановлено розмір заборгованості по заробітній платі і вихідній допомозі, а також розмір середньоденної заробітної плати позивачки.

Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі, набуло законної сили і є обов`язковим до виконання.

В свою чергу доводи апеляційної скарги у цій справі зводяться до переоцінки доказів і непогодження з висновками суду першої інстанції, здійсненої у справі № 140/2347/19.

Посилання відповідача на норми ч.7 ст. 82 ЦПК України є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи, які мають преюдиційне значення у цій справі, а також доказах, які підтверджують дату проведеного на підставі судового рішення розрахунку з позивачем.

Проведення перевірки дотримання правильності нарахування заробітної плати, блокування розрахункового рахунка, відсутність фінансових документів для проведення виплат працівника, не звільняють роботодавця від необхідності виконання вимог ст. 116 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Вінницького національного аграрного університету залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник