Справа № 203/4675/19
18 травня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Дикаленко А.В.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою. що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що йому та ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 18.04.2008 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В березні 2013 року на прохання свого знайомого ОСОБА_3 , щоб останній міг влаштуватись на роботу, він зареєстрував в квартирі останнього. З моменту реєстрації він в квартирі ніколи не з`являвся. Фактично мешкав зі слів знайомих в гуртожитку в м.Дніпро. Неодноразові звернення до останнього ігноруються, він постійно обіцяє знятись з реєстрації найближчим часом, але через свою зайнятість цього не робить. В зв`язку з цим, позивач, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній.
Відповідач та третя особа за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, заяв по суті справи не надали.
З урахуванням зазначеного, враховуючи думку представника позивача та положення ст.ст.211,223,247,280 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку.
Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору довічного утримання від 18.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з іншої сторони, останні є власниками квартири АДРЕСА_2 .
Вказане підтверджується відповідним договором довічного утримання від 18.04.2008 року, витягом про реєстрації права власності від 07.07.2008 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як зазначив позивач в своєму позові, відповідач був зареєстрований на його прохання для можливості працевлаштування та фактично в квартирі ніколи не мешкав з моменту реєстрації та по теперішній час.
Згідно акту обстеження квартири від 12.12.2019 року, складеного за участі мешканців будинку АДРЕСА_2 , зафіксовано факт не проживання ОСОБА_3 в квартирі та відсутність його особистих речей.
Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_3 в спірній квартир ніколи не мешкав, витрат на утримання останньої не здійснював та його особистих речей в квартирі не має.
У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що останній був зареєстрований в квартирі, співвласником якого є позивач, тимчасово, фактично в квартиру не вселявся, останньою не користувався, особисті речі відповідача в квартирі відсутні.
На теперішній час позивач, як співвласник квартири заперечує проти подальшої реєстрації відповідача в останній. Однак, відповідач в добровільному порядку з реєстрації в квартирі не знявся, чим чинить позивачу у вільному користуванні останньою.
За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав та необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації в квартирі суд вважає за необхідне відмовити, як заявлених передчасно, оскільки визнання судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, в силу закону, а саме ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття його з реєстрації. При цьому, матеріали справи не містять даних щодо порушення або не визнання прав позивача та наявності спору з іншими особами в цій частині.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання особи такою. що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_5 , фактично мешкає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 19 травня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак