Справа № 2-1441/10
Провадження № 6/161/161/20
У Х В А Л А

14 травня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про видачу дубліката виконавчого листа, заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

16.03.2020 року Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» звернулось до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 року стягнуто солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 217 703, 44 грн., по 850 грн. витрат по оплаті судового збору з кожного та по 125 грн. витрат на ІТЗ з кожного.

На виконання вказаного рішення 01.03.2011 року видано виконавчі листи № 2-1441/10, які було направлено для примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області.

В подальшому стягувач змінив найменування з Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» на Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем усіх прав та обов`язків банку.

Вказує, що до сьогодні дане судове рішення не виконано, заборгованість не сплачена, виконавче провадження не здійснюється і виконавчий документ втрачений, що позбавляє ПАТ «Українська інноваційна компанія» можливості стягнути заборгованість з боржника.

Просить замінити стягувача з Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» () в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» () на нового стягувача Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (); видати дублікат виконавчого листа № 2-1441/10 про стягнення з солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 217 703, 44 грн., по 850 грн. витрат по оплаті судового збору з кожного та по 125 грн. витрат на ІТЗ з кожного; поновити процесуальний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Учасники справи в судове засідання не прибули, письмових заяв та клопотань на адресу суду не подали.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення даного питання.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 року стягнуто солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 217 703, 44 грн., по 850 грн. витрат по оплаті судового збору з кожного та по 125 грн. витрат на ІТЗ з кожного (а.с.56).

На виконання вказаного рішення 01.03.2011 року видано виконавчий лист № 2-1441/10, який було направлено для примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області (а.с. 57).

Постановою Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 року Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) № 239від 24.12.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «УКРІНБАНК», делегувано повноваження тимчасовому адміністратору банку

Акціонером ПАТ «УКРІНБАНК» подано до Окружного адміністративного суду м. Києва позов до НБУ, ФГВФО про визнання протиправними та скасування постанови Правління НБУ №934 від 24.12.2015 року про «Віднесення ПАТ «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 239 від 24.12.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Постановою суду по справі № 826/1162/16 від 16.03.2016 року зазначені вище акти визнані незаконними та скасовані.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року по справі № К/800/11245/16, К/800/11692/16, К/800/11968/16 (касаційні скарги по справ 826/1162/16) постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 року по справі №826/1162/16, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року залишено без змін.

22 березня 2016 року Правлінням НБУ на підставі пропозиції ФГВФО щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» винесено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК». На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 року постанови Правління НБУ від 22.03.2016 № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК», рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 385 від 22.03.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» визнані незаконними та скасовано.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 року залишена без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року по справі № К/800/19259/16, К/800/19381/16, К/800/20901/16, К/800/25102/16 (касаційні скарги по справі № 826/5325/16) постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від29.04.2016 року по справі № 826/5325/16, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 залишено без змін.

13.07.2016 року ліквідаційна процедура стосовно ПАТ «УКРІНБАНК» була припинена за рішенням суду. 13 липня 2016 року рішенням загальних зборів акціонерів товариства ПАТ «УКРІНБАНК» перейменовано в ПАТ «УКРІНКОМ».

28 березня 2017 року рішенням загальних зборів акціонерів товариства ПАТ «УКРІНКОМ» перейменовано в ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ».

На даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичної особи з назвою «УКРІНБАНК» не існує. Під ідентифікаційним кодом юридичної особи НОМЕР_1 в реєстрі зареєстровано ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року, у справі № 826/14033/17, за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2010 року у справі № 2-1441/10 про стягнення солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованості за кредитним договором на теперішній час не виконано.

Відповідно інформації Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчий лист № 2-14441/10, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 01.03.2011 року, на виконанні не перебуває, 06.09.2016 року повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна).

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою та абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, виконавче провадження є однією зі стадій судового процесу, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового процесу на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.

Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Стосовно правонаступництва між ПАТ «Укрінком» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» суд зазначає таке.

За змістом статей 80, 83 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Особливості правового статусу окремих видів установ встановлюються законом. Положення глави 7 цього Кодексу застосовуються до всіх товариств та установ, якщо інші правила для окремих видів товариств або установ не встановлені законом.

Законом України «Про акціонерні товариства» визначено порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів.

Відповідно до частини шостої статті 1 Закону України «Про акціонерні товариства» особливості правового статусу, створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, що провадять діяльність на ринках фінансових послуг, визначаються законами, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності. У разі суперечності норм цього Закону з нормами законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, норми законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, мають перевагу.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків (стаття 1 цього Закону).

У статті 2 названого Закону вміщено визначення термінів, які вживаються у ньому, зокрема передбачено, що банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; Державний реєстр банків - це реєстр, що ведеться НБУ і містить відомості про державну реєстрацію усіх банків.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

Відповідно до статті 4 названого Закону банківська система України складається з НБУ та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України. НБУ здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів НБУ. Останній визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

За змістом статті 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі публічного акціонерного товариства або кооперативного банку. Особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частинами першою і сьомою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» реорганізація банку - це злиття, приєднання, виділення, поділ банку, зміна його організаційно-правової форми (перетворення), наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступникам. Ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Главою 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено порядок реорганізації банку. Згідно зі статтями 26, 27 цього Закону банк може бути реорганізований за рішенням власників банку. Реорганізація може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Під час проведення реорганізації банку шляхом перетворення кредитори не мають права вимагати від банку припинення чи дострокового виконання зобов`язання. Реорганізація за рішенням власників банку здійснюється згідно із законодавством України про господарські товариства за умови надання попереднього дозволу НБУ на реорганізацію банку та затвердження НБУ плану реорганізації банку. У разі здійснення реорганізації банку за рішенням його власників шляхом перетворення план реорганізації банку не складається. НБУ визначає перелік документів, які подаються для отримання дозволу на реорганізацію та затвердження плану реорганізації банку. НБУ не дає дозволу на реорганізацію банку у разі, якщо є достатні підстави вважати, що реорганізація загрожує інтересам вкладників та інших кредиторів і банк, створений у результаті реорганізації та/або банк, який не припиняється як юридична особа у результаті приєднання до нього або виділу з нього, не будуть відповідати вимогам щодо економічних нормативів їх діяльності, порядку реєстрації банків і ліцензування їх діяльності. НБУ надає дозвіл чи відмовляє у реорганізації банку протягом одного місяця з моменту отримання заяви банку на реорганізацію.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Водночас згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має повне і скорочене офіційні найменування українською та іноземними мовами. Найменування банку має містити слово «банк», а також вказівку на організаційно-правову форму банку. Банк має печатку зі своїм повним офіційним найменуванням. Слово «банк» та похідні від нього дозволяється використовувати у назві лише тим юридичним особам, які зареєстровані НБУ як банк і мають банківську ліцензію. Виняток становлять міжнародні організації, що діють на території України відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та законодавства України.

За змістом статті 16 цього ж Закону статут банку складається з урахуванням положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону та інших законів України. Статут банку обов`язково має містити таку інформацію про банк: 1) найменування банку (повне та скорочене); 2) його місцезнаходження; 3) організаційно-правову форму; 4) види діяльності, які має намір здійснювати банк; 5) розмір та порядок формування статутного капіталу банку, види акцій банку, їх номінальну вартість, форми випуску акцій (документарна або бездокументарна), кількість акцій, що купуються акціонерами; 6) структуру управління банком, органи управління, їх компетенцію та порядок прийняття рішень; 7) порядок реорганізації та ліквідації банку відповідно до глав 5 та 16 цього Закону; 8) порядок внесення змін та доповнень до статуту банку; 9) розмір та порядок утворення резервів та інших загальних фондів банку; 10) порядок розподілу прибутків та покриття збитків; 11) положення про аудиторську перевірку банку; 12) положення про органи внутрішнього аудиту банку. Зміни до статуту банку підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк подає документи для проведення державної реєстрації змін до статуту банку після їх погодження НБУ.

Отже, як реорганізація, так і ліквідація банку з ініціативи власників, а також внесення змін до статуту банку відповідно до закону можливі лише після надання на це згоди НБУ.

При цьому, зважаючи на положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема статтю 2 цього Закону, передача, прийняття майна банку, його коштів, прав та обов`язків правонаступникам є наслідком саме реорганізації банку, проведеної із дотриманням процедури, визначеної цим Законом.

Крім того, згідно зі статтею 46 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правління банку зобов`язане протягом трьох робочих днів інформувати НБУ про такі свої дії: звільнення керівника (керівників) банку та про кандидатуру на призначення на цю посаду; зміну юридичної адреси і місцезнаходження банку та його відокремлених підрозділів; припинення банківської діяльності.

Відповідно до змісту положень банківського законодавства лише реорганізація банку передбачає правонаступництво. Способи реорганізації банку передбачені статтею 26 Закону України «Про банки і банківську діяльність». До реорганізації не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи.

Зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є ні перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону України «Про акціонерні товариства»), ні виділом у розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону України «Про акціонерні товариства»), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» про банки не утворилася.

Власники Банку, приймаючи рішення про відмову від «банківської діяльності», висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не звернулись до існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, передбаченої статтею 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного, що відповідає статті 78 названого Закону.

Банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. Крім того, з урахуванням частини шостої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини третьої статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), пункту 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про застосування НБУ заходів впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатися завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.

Правочину між ПАТ «Укрінком» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулося, правонаступництва у розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі Банку на ПАТ «Українською інноваційною компанією» не доведено.

Враховуючи зазначене та встановлені обставини щодо учасників цієї справи, відсутні підстави стверджувати про зміну сторони її правонаступником.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків саме банківської установи - банку згідно із законодавчо встановленою процедурою.

Стаття 15 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дійсно передбачає, що слово «банк» може бути тільки в назві юридичної особи, яка зареєстрована НБУ як банк та має банківську ліцензію. З тієї точки зору, що Банк є зареєстрованим НБУ як банк, але втратив банківську ліцензію та не відновив її, може видатися, що у цьому є певна невідповідність статті 15 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Однак розуміння статті 15 названого Закону має не виходити за межі інших положень банківського законодавства. Дослівне тлумачення цієї статті в тому контексті, що відкликання банківської ліцензії призводить до необхідності виключення з назви банку слова «банк», не відповідає суті подальших процедур щодо банку, у якого відкликана банківська ліцензія, передбачених цим законодавством. Законом не передбачено виключення з назви банку слова «банк» після відкликання ліцензії банку. Банківським законодавством передбачена послідовність процедур для випадку відкликання банківської ліцензії. Перебування банку у цих процедурах з наявним у його назві словом «банк» не порушує мети спеціальних вимог до назви банку та слова «банк» у його назві, оскільки відсутність банківської ліцензії припиняє банківську діяльність банку але не припиняє сам банк з його існуючими правами та обов`язками, які виникли в результаті банківської діяльності до відкликання банківської ліцензії.

Права банку щодо його боржників комплексно пов`язані з його зобов`язаннями перед кредиторами. У зв`язку з цим не може процес виконання зобов`язань проблемним банком здійснюватися в порядку ліквідації цього банку, а реалізація його прав бути відділеною від цього процесу. Зокрема, відповідно до банківського законодавства (частини 6 статті 38, частини першої та п`ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Фонд забезпечує вимоги кредиторів банку за рахунок реалізації вимог банку до боржників.

Реорганізація банку в іншу особу, або передача прав та обов`язків банку іншій особі за іншими правочинами, навіть зміна назви, якщо це тягне трансформацію носія таких прав та обов`язків, має проводитись у спосіб, який відповідає закону, а за наявності прогалин у законодавчому регулюванні - загальним принципам законодавства, в першу чергу спеціального, яке регулює банківську діяльність як специфічний вид діяльності. Не можуть ставитись діями однієї особи під загрозу система банківського нагляду, встановлена банківським законодавством, та реалізація мети цього законодавства.

Виведення банку з ринку шляхом виключення слова «банк» з його назви та «банківської діяльності» з видів його діяльності законом не передбачено. Попри те, що закон не містить прямої заборони вказаних рішень керівників банку як таких, здійснення цього без узгодження з НБУ не відповідає загальним принципам банківського законодавства.

Якщо юридична особа бажає припинити банківську діяльність, то вона має як банк вийти з ринку за процедурами, які передбачені законодавством, що регулює здійснення банківської діяльності в Україні, для виведення банку з ринку під наглядом НБУ та за участю Фонду.

Рішення про здійснення змін у статуті відповідного банку є підставою для державної реєстрації цих змін лише за умови дотримання встановленої законом процедури погодження таких змін. Дії щодо реєстрації змін до статуту банку мають здійснюватися відповідно до частини першої статті 68 Конституції України та частин другої, третьої статті 13 ЦК України, не руйнуючи систему координації та організації банківського ринку, передбачену банківським законодавством, зокрема Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Укрінбанк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія», яка заявляє про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватися лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.

Враховуючи те, що ПАТ «Укрінбанк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Українська інноваційна компанія», а відтак й остання не набула прав банку, відсутні юридичні підстави набуття ПАТ «Українська інноваційна компанія» права відповідної вимоги в порядку правонаступництва.

Доказів на підтвердження правонаступництва між ПАТ «Укрінбанк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» матеріали справи не містять.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником ПАТ «Укрінбанк» відсутній.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням зазначених обставин, суд доходить висновку про те, що доводи заяви Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» стосовно того, що між ПАТ «Укрінбанк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія» відбулось правонаступництво є такими, що не заслуговують на увагу, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Оскільки з вимогами про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення процесуального строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання звернулось Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке не є стягувачем за виконавчим документом, враховуючи приписи п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, ч.1 ст. 433 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст. 260, 433, 442 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про видачу дубліката виконавчого листа, заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Луцької філії Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 14.05.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк