СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15352/17

пр. № 2/759/195/20

18 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Байдюк Д.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора (03148, м. Київ, вул. Гната Юри,9) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміни черговості одержання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

17.10.2017 р. ОСОБА_5 звернулась до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 вимогами якої є встановлення факту її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2008 року по лютий 2017 року та змінити черговість права на спадкування надавши позивачу право на спадкування першої черги.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_5 посилалась на те, що з листопаду 2008 року по 02 лютого ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в квартирі АДРЕСА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Квартира належала ОСОБА_6 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане на підставі розпорядження №89 від 04.06.2008 року та було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 червня 2008 року.

Разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживав син позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, у позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 по медичним показникам не міг мати своїх дітей, тому спільних дітей в них не було, однак він вважав рідним сином ОСОБА_7 і відповідно ставився до нього як до рідного сина, виховував та любив, що підтверджується Довідкою виданою Середньою загальноосвітньою школою №253 Святошинського району м.Києва №22 від 10.02.2017.

Також у позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 за час спільного життя з позивачкою не працював, лише в лютому вийшов вперше за час їх сумісного життя, на роботу в ТОВ «Водоканалбуд», де 02 лютого 2017 року і стався нещасний випадок, внаслідок якого чоловік загинув.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 не працював за медичними показниками, оскільки в нього був діагноз: Остеохондроз шийного відділу, він постійно терпів сильний біль та регулярно звертався за медичною допомогою. Крім того, ОСОБА_6 був визнаний непридатним до військової служби.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що за станом здоров`я ОСОБА_6 не те, що не міг працювати та заробляти кошти для свого забезпечення, він не міг виконувати елементарну домашню роботу та потребував постійного нагляду через свій стан здоров`я. У зв`язку з чим, позивачці доводилось постійно працювати, протягом тривалого часу опікуватися ним (займатися прибиранням квартири, пранням речей, приготуванням їжі, тощо), забезпечувати його матеріально, оплачувати комунальні послуги, підтримувати спільне життя та доглядати за ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу та психічний стан був у безпорадному стані.

Також, у позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що за правилами ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтву був у безпорадному стані.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що фактично позивачка ОСОБА_5 утримувала ОСОБА_6 , що підтверджується копією довідки №893 від 11.05.2017 Городецької сільської ради Рівненського району, рівненської області про те, що ОСОБА_5 у 2007 році була виділена земельна ділянка, яка згодом нею була продана, а кошти по договору позики позичені третій особі, які повертались третьою особою частинами, крім того позивачка весь час працювала швачкою як по найму так і в домашніх умовах виконувала замовлення фізичних осіб, крім того, мати позивачки деякий час проживала разом з позивачкою та працювала в м.Києві, щоб допомагати доньці та її чоловіку як матеріально так виконанням домашніх робіт.

Безпорадний стан спадкодавця підтверджується копіями амбулаторної картки, довідкою військкомату. :

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04 лютого 2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного Територіального управління юстиції у місті Києві.

Витрати на поховання померлого ОСОБА_5 повністю взяла на себе, а в організаційних питаннях поховання сина приймала участь і його мати ОСОБА_2 відповідачка.

Факт спільного проживання, ведення ними спільного побуту, тяжкої хвороби ОСОБА_6 , догляду за ним та утримання, підтверджуються документально, а саме:

-актом від 13 лютого 2017 року, засвідченим працівником ЖЕД №5 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 з 2008 року;

-довідкою Городоцької сільради Рівненського району, Рівненської області № 861 від 03.05.2017;

-свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане 04 лютого 2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного Територіального управління юстиції у місті Києві;

-довідкою виданою Середньою загальноосвітньою школою № 253 Святошинського району м. Києва №22 та №32 від 10.02.2017 та Характеристикою дитини виданою Середньою загальноосвітньою школою № 253 Святошинського району м.Києва №42 від 10.02.2017, де зазначено, що померлий приймав участь у вихованні сина ОСОБА_5 , який навчався в школі за місцем проживання з 01.09.2014;

-копією медичної книжки ОСОБА_6 , з якої вбачається, що останній регулярно скаржився на сильний біль, часто звертався до лікаря за медичною допомогою та періодично проходив лікування;

-копіями квитанцій про сплату комунальних рахунків.

Також, у позовній заяві позивачка ОСОБА_5 , зазначила, що під час спільного проживання однією сім`єю, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не перебували між собою у шлюбі, а також в будь-якому іншому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_5 з якого вбачається, що шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_11 розірвано 13.10.2009.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_5 зазначила, що за життя ОСОБА_6 , його мати - відповідачка, з ним фактично не спілкувалася, матеріально не допомагала, хоча їй, як матері було відомо про хворобливий стан здоров`я сина.

У зв`язку з вище викладеним посить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити,

Відповідач та представники відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що підтвердження факту спільного проживання не знайшло свого відображення, показами свідків такий факт не може бути підтверджено,крім того, вважав, що правових підстав змін черговості в спадкуванні взагалі не існує.

Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_5 посилалась на те, що з листопаду 2008 року по 02 лютого 2017 року проживала в квартирі АДРЕСА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Квартира належала ОСОБА_6 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане на підставі розпорядження №89 від 04.06.2008 року та було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 червня 2008 року.

Разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживав син позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, у позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 по медичним показникам не міг мати своїх дітей, тому спільних дітей в них не було, однак він вважав рідним сином ОСОБА_7 і відповідно ставився до нього як до рідного сина, виховував та любив, що підтверджується Довідкою виданою Середньою загальноосвітньою школою №253 Святошинського району м.Києва №22 від 10.02.2017.

Також у позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 за час спільного життя з позивачкою не працював, лише в лютому вийшов вперше за час їх сумісного життя, на роботу в ТОВ «Водоканалбуд», де 02 лютого 2017 року і стався нещасний випадок, внаслідок якого чоловік загинув.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 не працював за медичними показниками, оскільки в нього був діагноз: Остеохондроз шийного відділу, він постійно терпів сильний біль та регулярно звертався за медичною допомогою. Крім того, ОСОБА_6 був визнаний непридатним до військової служби.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що за станом здоров`я ОСОБА_6 не те, що не міг працювати та заробляти кошти для свого забезпечення, він не міг виконувати елементарну домашню роботу та потребував постійного нагляду через свій стан здоров`я. У зв`язку з чим, позивачці доводилось постійно працювати, протягом тривалого часу опікуватися ним (займатися прибиранням квартири, пранням речей, приготуванням їжі, тощо), забезпечувати його матеріально, оплачувати комунальні послуги, підтримувати спільне життя та доглядати за ОСОБА_6 , який через тяжку хворобу та психічний стан був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Крім того, посилання позивача на спільне проживання не є само по собі достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК без наявності інших ознак сім`ї.

Частинами першою-четвертої статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини другої статі 1259 ЦК України передбачається, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному етані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц та Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

ОСОБА_5 як в позовній заяві, так і під час допиту у якості свідка у судовому засіданні наполягала на тому, що ОСОБА_6 з часу їх спільного проживання, а саме з 2008 року, майже не працював й перебував на її утриманні, проте матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував отримання ОСОБА_5 будь-якого прибутку, не кажучи вже про підтвердження повного матеріального утримання померлого ОСОБА_6 .

Також показання ОСОБА_5 щодо непрацездатності ОСОБА_6 з 2008 року спростовуються записами у трудовій книжці ОСОБА_12 , відповідно до записів у якій вбачається, що ОСОБА_6 працював офіційно, а також з показань як свідків, що були допитані у судовому засіданні, а також показань самої ОСОБА_5 мав підробітки, при цьому зі значним навантаженням (працював вантажником), крім того, він загинув саме під час виконання трудових обов`язків внаслідок трагічних подій, що відповідно є підтвердженням того, що ОСОБА_6 міг працювати й працював до останньої хвилини свого життя, й таким чином спростовуються показання ОСОБА_5 щодо його непрацездатності.

ОСОБА_5 до позовної заяви додано копії виписок з медичної книжки ОСОБА_6 , більшість з яких стосуються відміток здійснених ним флюрографій. Ознайомившись зі змістом здійснених записів, вбачається, що ОСОБА_6 як і усі нормальні люди звертався до лікарів, відповідно до записів не вбачається систематичність звернень, що б могло свідчити про наявність у ОСОБА_6 хвороби, яка потребує постійного догляду. Відповідно до наданих копій останнє звернення зафіксовано у 2015 році, що, враховуючи дату настання смерті у 2017 році за обставин, не пов`язаних зі станом здоров`ям ОСОБА_6 , є свідченням того, що так ОСОБА_6 насправді звертався до лікарів з різних підстав, проте у здійснених лікарями записах відсутнє будь-яке зазначення про наявність безпорадного стану, необхідність стороннього догляду, рекомендації щодо полегшених умов праці, проходження комісії, встановлення каліцтва й т.ін.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, у Постанові від 30 травня 2019 року у справі №346/1178/17.

Проте, якщо навіть врахувати показання свідків, що були допитані у судовому засіданні, то жоден зі свідків не сказав, що ОСОБА_6 був у безпорадному стані, чи не міг пересуватися, чи потребував допомоги у вигляді догляду, чи був у фізично безпомічному стані.

Враховуючи зазначене, видно, що ОСОБА_6 був молодою людиною, 1981 р.н., який загинув внаслідок трагічних обставин, не пов`язаних з його станом здоров`я, під час виконання своїх трудових обов`язків, чим повністю підтверджується відсутність безпорадного стану ОСОБА_6 , викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_5 просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою спадкування майна за законом та зміни черговості спадкування, оскільки вона з її сином не має інщого житла. Проте, навіть, якщо припустити, що ОСОБА_5 проживала з померлим ОСОБА_6 у цивільному шлюбі, проте проживання із спадкодавцем, н| є безумовною підставою для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості спадкування. Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 713/1528/16-ц.

ОСОБА_6 був активною молодою (відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я) людиною, що також підтверджується документами, що були надані самою позивачкою до позовної заяви, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували наявність у ОСОБА_6 тяжкої хвороби або каліцтва, що б могло свідчити про наявність безпорадного стану та потреб стороннього догляду та допомоги, також не надано документів, які б підтверджували перебування ОСОБА_6 на повному утриманні ОСОБА_5 , внаслідок неможливості самозабезпечення та безпорадності, а тому відсутні правові підстави для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 щодо зміни черговості права на спадкування.

Відносно вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, то у даній вимозі слід також відмовити, виходячи з наступного.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявник.

Так як не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцями за законом, то встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача. Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17.

Як вбачається зі змісті позовної заяви ОСОБА_5 «Встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язано з питанням щодо спадкування майна спадкодавця за законом.» (а.с. 5), тобто вимогу щодо вставлення факту проживання однією сім`єю було заявлено з метою зміни черговості одержання права на спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України після смерті ОСОБА_6 .

Постановою Верховного суду від 14 лютого 2018 року в справі 129/2115/15-ц визначено, що при застосуванні статті 74 СК Українислід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В постанові ВС зазначив, що для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Вказані обставини під час судового засідання не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З позовних вимог позивача не зрозуміло, що є підставою для зміни черговості і одержання права на спадкування. Підтримання стосунків між позивачем та спадкодавцем після розірвання шлюбу й до часу смерті спадкодавця не можуть слугувати підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу і тим більше не можуть бути підставою для визначення позивача в якості спадкоємця за законом.

Оскільки, ОСОБА_5 не надала жодних документів, які б підтверджували похилий вік ОСОБА_6 , наявність у нього тяжкого захворювання та/або каліцтва, безпорадного стану внаслідок наявності похилого віку, тяжкого захворювання та/або каліцтва, перебування ОСОБА_6 на повному матеріальному утриманні ОСОБА_5 внаслідок безпорадності ставну, викликаного похилим віком, тяжким захворюванням та/або каліцтвом, то, як вже зазначалося вище, відповідно відсутні правові підстави для зміни черговості спадкування, а тому відсутня необхідність для встановлення факту проживання ОСОБА_5 однією сім`єю з ОСОБА_6 , так як встановлення даного юридичного факту не породжує юридичних наслідків для ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 74 СК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280,352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора (03148, м. Київ, вул. Гната Юри,9) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміни черговості одержання права на спадкування - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць