Справа № 712/5324/20
Провадження № 4с/712/47/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду міста Черкаси Пересунько Я.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нечипоренко Ярослави Володимирівни, Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо стягнення витрат виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про стягнення таких витрат,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в порядку цивільного судочинства до Соснівського районного суду міста Черкаси з указаною скаргою, просить визнати неправомірними дії держаного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нечипоренко Я.В. щодо стягнення витрат виконавчого провадження та скасувати постанову державного виконавця у виконавчому провадженні №60818060 про стягнення таких витрат.

На думку заявника, таке рішення прийнято з порушенням чинного законодавства України та порушує його законні права.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Частиною другою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 733/889/17, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Такого ж правового висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду, яка в постанові від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 вказала, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Із матеріалів справи встановлено, що предметом скарги є оскарження постанови державного виконавця щодо стягнення витрат виконавчого провадження.

З огляду на викладене, спір, пов`язаний із оскарженням рішень державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження є публічно-правовим спором за своєю природою та підлягає до розгляду за правилами КАС України судами адміністративної юрисдикції.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Отже, зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 186 ЦПК України, ст. 19 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Нечипоренко Ярослави Володимирівни, Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо стягнення витрат виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про стягнення таких витрат.

Роз`яснити заявнику, що його позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і відповідний адміністративний позов може бути поданий до Черкаського окружного адміністративного суду (18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 117).

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання до Соснівського районного суду м. Черкас апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Я.В. Пересунько