Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.

у цивільній справі №295/14808/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом. Банк просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.03.2015 року в розмірі 31 397,37 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 27.03.2015 року відповідачем отримано кредит у розмірі 8 739,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами становить собою укладений договір про надання банківських послуг. Умови договору відповідач не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 16.09.2019 р. становить 31 397,37 грн., з яких: 7995,74 грн. - заборгованість за кредитом, 6403,11 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 15 991,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею та комісією; 1007,52 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає у добровільному порядку, що змусило позивача звернутись до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 27.03.2015 року, а саме суму заборгованості за кредитом у сумі 7 995,74 грн. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір в розмірі 489,21 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом і неустойки та просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, в решті залишити без змін та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення. Апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, та неустойки (пені і штрафу), допустивши грубе порушення норм цивільного права та невірно застосував норми права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи передбачений договором розмір відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості та нарахування штрафу. Тому, на думку апелянта, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачену договором відповідальність у вигляді нарахування штрафу, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення штрафу, встановлених договором, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам законодавства.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2015 р. року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а. с. 6).

Відповідно до умов зазначеної Генеральної угоди остання отримала кредит у розмірі 8 739,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % в місяць (18,5 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, у пункті 2.2 договору встановлено, що у разі неналежного виконання протягом місяця зобов`язання боржник повинен сплатити штраф у розмірі 1007,52 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16.09.2019 р. становить 31 397,37 грн., з яких: 7 995,74 грн. - заборгованість за кредитом, 6 403,11 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 15 991,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею та комісією; 1 007,52 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підписана відповідачкою анкета-заява не містить умов про стягнення відсотків за користування кредитом та інших штрафних санкцій.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме з підстав укладення Генеральної угоди Банком пред`явлено позов.

Зазначена угода є чинною та жодною із сторін не оспорена.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши розрахунки банку, дійшов висновку, що із відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 15406,37 грн., пов`язана із неналежним виконанням умов кредитного договору, яка складається з 7995,74 грн. заборгованості за кредитом, 6403,11 грн. заборгованості по відсотках та 1007 грн.52 коп. штрафу.

У зв`язку з наведеним та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру кредитної заборгованості.

Крім того, виходячи з положень ст.141 ЦПК пропорційно розміру задоволеного позову підлягає зміні також і рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Оскільки вимоги Банку задоволені на 49%, то в такому ж співвідношенні підлягають відшкодуванню понесені Банком судові витрати. В грошовому виразі це буде становити 2353,22грн.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 січня 2020 року змінити.

Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором з 7 995,74 грн. до 15406,37 грн. та розміру судових витрат з 489,21 грн. до 2353,22грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: