ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/224/20
Провадження №2/477/327/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

07 лютого 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, який втратив право користування належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вказаному будинку та участі в його утриманні не приймає, а його реєстрація у даному будинку тягне для неї невиправдані матеріальні витрати, тому вона просить припинити право відповідача на користування даним будинком.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила про вище викладене. В подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Додатково надала копію договору від 29.04.2020 року про відчуження ОСОБА_2 своєї частки у спірному майні на користь ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно та завчасно, однак в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача.

Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, та на підставі поданих доказів, суд встанови, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 2008 року по 2018 рік.

Спірний житловий будинок було придбано за договором купівлі-продажу, стороною покупця в якому є позивач ОСОБА_1 . Договір укладено в 2013 році, тобто під час шлюбу сторін по даній справі. Відповідно до копії договору, другим з подружжя, тобто ОСОБА_2 було надано заяву про згоду на укладення ОСОБА_1 цього договору. Вказаний договір не містить погоджень між подружжям про те, що придбане майно є особистою власністю покупця. За вказаного, відповідно до положень ст.ст.60-61 Сімейного кодексу України, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

В той же час, 29 квітня 2020 року між сторонами укладено договір про відчуження ОСОБА_2 своєї частки у даному майні на користь ОСОБА_1 в рахунок відмови останньої від права на аліменти на утримання їх неповнолітнього сина. Вказаний договір посвідчено

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач та ОСОБА_2 на час придбання вище вказаного житлового будинку перебували у зареєстрованому шлюбі, а отже статус даного майна відповідно до приписів ст. 60-61 Сімейного кодексу України, визначається як спільна сумісна власність подружжя.

В той же час, 29.04.2020 року ОСОБА_2 розпорядився своєю часткою у даному майні на користь ОСОБА_1 , тобто його права та обов`язки як власника даного житлового будинку припинені. За вказаного, стосунки щодо права користування спірним житловим будинком регулюються між сторонами як власником з одного боку, яким є ОСОБА_1 щодо вказаного будинку в цілому, та як колишнім членом сім`ї власника, яким є ОСОБА_2 .

Отже, в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, статей 64, 156 ЖК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин.

Такий правовий висновок здійснено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017, та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, підлягає врахуванню судами при ухваленні рішення.

Так, за статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Після припинення прав ОСОБА_2 як співвласника даного будинку, припинилося і його право на користування даним житловим будинком саме як власника. Подальше його право на використання даного житла, регулюється положеннями про житловий сервітут та може існувати лише зі згоди на це власника даного майна ОСОБА_1 . Проте остання заперечує проти надання відповідачу права житлового сервітуту.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач не проживає у даному житловому будинку з січня 2018 року, з 29.04.2020 року припинено його права як співвласника даного майна, а власниця заперечує проти надання відповідачу права житлового сервітуту, за такого відповідач втратив право на користування цим житлом та позивач вправі, як власник даного майна, не надавати відповідачу права з користування її майном, проте відповідач, який зареєстрований за вказаною адресою, самостійно з реєстраційного обліку не знявся та ухиляється проти цього, отже захист прав позивача як власника вказаного майна можливий лише у заявлений нею спосіб.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий код платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки. АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.06.2008 року Жовтневим РРВ УМВС України в Миколаївській області, судові витрати - судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Процесуальні строки обчислювати відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (проголошення рішення) відповідно до ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова