ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/160/19

провадження № 22-ц/4809/602/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Бережинська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Курлейко Олени Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року у складі судді Гершкула І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив:

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на будівлю видане Бережинською сільською радою 14 січня 1988 року на ім`я ОСОБА_4 ;

- визнати недійсним з моменту укладання договір дарування від 11 травня 1993 року укладений від імені ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.

Позовна заява мотивована тим, що 11.05.1970 виконавчим комітетом Кіровоградської районної ради на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво на забудову садиби в селі Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області на земельній ділянці колгоспу «Заповіт Леніна».

Рішенням загальних зборів вказаного колгоспу ОСОБА_1 виділено присадибну ділянку під будівництво житлового будинку розміром 0,24 га.

У квітні 1989 року на ім`я ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бережинської сільської ради №737 від 15.12.1997 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2018 році через свого представника ОСОБА_1 ознайомився з документами, які знаходяться в ОКП "Кіровоградське ООБТІ" та Державному архіві Кіровоградської області, після чого йому стало відомо, що в 1987 році під час опису колгоспних дворів, без відома членів сім`ї, його сестра ОСОБА_5 записала головою колгоспного двору, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , їх матір ОСОБА_4 .

У свідоцтві на право власності на будівлю, яке оформлене Бережинською сільською радою 14.01.1988 зазначено, що вказане домоволодіння належить на праві особистої власності ОСОБА_4 .

У травні 1993 року ОСОБА_5 звернулась до Бережинської сільської ради, де посвідчено договір дарування на спірне домоволодіння, яке належало членам колгоспного двору на праві сумісної власності сім`ї ОСОБА_6 , в тому числі і ОСОБА_4 .

Згідно відомостей ОКП "Кіровоградське ООБТІ" право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , згідно договору дарування від 11.05.1993, проте до сьогодні ні позивачу, ні членам його сім`ї не було відомо про існування договору дарування.

Позивач вважає, що зазначений договір дарування слід визнати недійсним, оскільки, згідно вказаного договору ОСОБА_4 подарувала будинок у с. Бережинка своїй дочці ОСОБА_5 та сину ОСОБА_1 , що свідчить про помилку в написанні по-батькові дарувальника, яка є ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 .

Крім того, в оспорюваному договорі дарування відсутні паспортні дані дарувальника та обдарованих.

У графі підписи сторін зазначено дарувальник і тільки один обдарований і стоїть підпис ОСОБА_5 .

Жодного прізвища та імен по-батькові в договорі в цій графі не зазначено.

У договорі зазначено, що договір складено у двох примірниках із яких перший залишається у сільській раді на зберігання, а другий примірник, що має силу оригіналу видається на руки дарувальнику, тобто ОСОБА_5 , яка в подальшому використала договір дарування для реєстрації права власності.

В оспорюваному договорі дарування не зазначена адреса домоволодіння, яке передається в дар, не зважаючи на те, що адреса на це домоволодіння вже була на час укладання оспорюваного договору дарування.

Оспорюваний договір дарування не містить жодних відомостей про те, що його посвідчено посадовою особою, на яку рішенням виконавчого комітету Бережинської сільської ради покладено вчинення нотаріальних дій.

Стосовно законності оформлення свідоцтва на право власності на будівлю та права власності на домоволодіння, яке стало предметом оспорюваного договору дарування, позивач зазначає, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та не може бути визначено, як особисте майно ОСОБА_4 .

В оспорюваному договорі дарування відсутня інформація про згоду будь-кого з членів колгоспного двору на відчуження їхнього домоволодіння в будь-який спосіб.

Також у договорі немає посилання на рішення Органу опіки та піклування про згоду на відчуження жилого будинку в якому зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_9 .

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що після отримання свідоцтва на забудову, виготовлення технічного паспорта, отримання 15.12.1997 у власність земельної ділянки на якій розташований спірний будинок, позивач мав намір оформити право власності на спірний будинок, проте не оформив.

З 19.04.1995 позивач при оформленні спадщини повинен був і міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила, а тому після вказаної дати підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом лише 04.02.2019, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Поважних причин пропуску строку позовної давності, які підтверджені будь-якими доказами, позивачем і його представником суду не наведено.

Наведені позивачем обставини визнані неповажними.

В апеляційній скарзі адвокат Курлейко О.С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду в його мотивувальній частині та визнати непорушеним позивачем строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Змінити резолютивну частину рішення, задовольнивши позов ОСОБА_1 повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зазначив, що право на позов у ОСОБА_1 виникло після ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після смерті матері ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала у спірному будинку, а після її смерті відкрилась спадщина на спірний будинок.

На думку суду, саме з 19.04.1995 позивач при оформленні спадщини повинен був і міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила, а тому після вказаної дати підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Судом не враховано та не надано належної оцінки тим обставинам, що про своє порушене право, як власника члена колгоспного двору, ОСОБА_1 дізнався у квітні 2018 року.

Поза увагою суду залишився той факт, що особовий рахунок по домоволодінню змінено та головою колгоспного двору зазначено вже ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з Погосподарської книги.

Судом не враховано, що Бережинська сільська рада на момент посвідчення спірного договору знала, що вказане домоволодіння є колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_1 , проте всупереч вимог діючого на той час законодавства посвідчила його без участі позивача, як обдарованого.

Спірний договір був складений у двох примірниках, один залишився у Бережинській сільській раді, а інший у ОСОБА_5 для представлення до органів БТІ.

Екземпляр договору для ОСОБА_1 не виготовлявся, не підписувався і не посвідчувався.

ОСОБА_5 не надала ОСОБА_1 ніяких документів і не поставила його до відома про договір дарування та перереєстрацію права власності на будинок, тому що розуміла, що такі її протиправні дії одразу ж стануть підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом свого порушеного права.

Копія заповіту, складеного 22.05.1992 ОСОБА_4 , який в оригіналі наявний лише у ОСОБА_10 та про який ОСОБА_1 нічого не було відомо, не є доказом прийняття після смерті ОСОБА_4 спадщини порівну її спадкоємцями, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Вказаний заповіт підписаний не ОСОБА_4 , з зазначених вище причин, і свідчить лише про те, що ОСОБА_5 вживала всі заходи для того, щоб протиправно заволодіти частиною домоволодіння, що належить ОСОБА_1 .

Про наявність спірного договору дарування від 11.05.1993 ОСОБА_1 стало відомо після ознайомлення із матеріалами справи в БТІ у квітні 2018 року.

Тобто, перебіг строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України, як і ст.76 ЦК УРСР, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доказом того, що позивач не знав про наявність правочину, укладеного 11.05.1993, слугує сам спірний договір дарування та витяг з реєстру нотаріальних дій Бережинської сільської ради де відсутні підписи обдарованого ОСОБА_1 .

Наявними у справі доказами підтверджено, що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовною заявою для захисту своїх майнових прав, так як про їх порушення довідався у квітні 2018 року.

Показання свідка ОСОБА_11 не можуть слугувати доказом того, що ОСОБА_1 знав про спірний договір дарування чи про заповіт ОСОБА_4 , а тому суд неправомірно, на підставі вказаного недостовірного та недопустимого показання свідка ОСОБА_11 застосував строки позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник позивача адвокат Курлейко О.С. підтримала доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник Бережинської сільської ради та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки Бережинська сільська рада та ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування від 11.05.1993, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №21, ОСОБА_4 подарувала дочці ОСОБА_5 та сину ОСОБА_1 жилий будинок із надвірними будівлями, а останні прийняли у дар вище вказане, що знаходиться в с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, що також підтверджується копією витягу з реєстру нотаріальних дій Бережинської сільської ради (т.1, а.с.9, 137-138).

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 14.01.1988 житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності колгоспному двору головою якого є ОСОБА_4 (т.1, а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету народних депутатів Кіровоградської районної ради «Про оформлення права власності на домоволодіння, що розташовані в с. Бережинка Бережинської сільської ради» №52 від 05.02.1987 вирішено оформити право особистої власності на домоволодіння згідно списку та видати громадянам і головам колгоспних дворів свідоцтва про право особистої власності, зокрема АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 колх. (т.1, а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Бережинської сільської ради Кіровоградського району №2 від 22.01.1970 ОСОБА_1 дозволено згідно житлового проекту будівництво нового житлового будинку на садибі, яка знаходиться на землі колгоспу «Заповіт Леніна» та розміщена між сусідами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (т.1, а.с.12).

Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР свідчить, що ОСОБА_1 дозволено будівництво у період із 1970 по 1972 роки житлового будинку у с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, згідно рішенням Бережинської сільської ради №2 від 22.01.1970, на садибі, яка знаходиться на землі колгоспу «Заповіт Леніна» та розміщена між сусідами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (т.1, а.с.13-14).

Технічний паспорт на жилий дім індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить, що станом на квітень 1989 року проведено технічну інвентаризацію будівель за вказаною адресою, згідно якої вказано, що житловий будинок 1969 року побудови, а решту будівель побудовано після 1970 року (т.1, а.с.15-17).

Рішенням Бережинської сільської ради Кіровоградського району №737 від 15.12.1997 передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га. за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1, а.с.18).

Архівна довідка №47391 від 20.06.2018, видана ОКП "Кіровоградське ООБТІ", свідчить, що станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , згідно договору дарування №21 від 11.05.1993, дата останньої інвентаризації 07.09.1993 (т.1, а.с.19).

Згідно довідки №1884 від 02.11.2018, виданої Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, станом на 15.04.1991 по АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги №10 особового рахунку № НОМЕР_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 (т.1, а.с.20).

Лист Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №01-14/118/1 від 18.03.2019 свідчить, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.44).

На запит суду Кіровоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській області надано відповідь №464-14.9-04-08 від 20.03.2019 та копію актового запису про смерть №12 від 20.04.1995, складеного виконавчим комітетом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської на ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.46-47).

Листом Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області №441-14.12-01/01-10 від 21.03.2019 направлено повний витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про смерть №9 від 21.03.2019, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Кіровограді, актовий запис №2311 (т.1, а.с.48-49).

На запит суду Державним нотаріальним архівом у Кіровоградській області надано лист №264/01-21 від 04.04.2019, яким повідомлено, що відповідно до алфавітних книг спадкових справ із 1995 по 2003 роки другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, алфавітних книг спадкових справ із 1995 по 2004 роки Кіровоградської районної державної нотаріальної контори, свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавалися (т.1, а.с.58-61).

На запит суду Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 надано лист №959/01-16 від 23.04.2019, яким повідомлено, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини заведено спадкову справу №852/2005.

Матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_3 про відмову від спадщини.

ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Інші спадкоємці не зверталися, заповіт відсутній (т.1, а.с.68-98, 155).

Відповідно договору купівлі-продажу від 12.12.1968, який нотаріально посвідчений виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_17 продала, а ОСОБА_18 купив будинок, що знаходиться в с. Бережинка та належить продавцю на підставі погосподарської книги та свідоцтва про право на спадщину (т.1, а.с.118).

22.05.1992 ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №35, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_5 порівну (т.1, а.с.119).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працювали у колгоспі «Заповіт Леніна» Бережинської сільської ради Кіровоградського району, рік вступу в члени колгоспу 08.04.1968, що підтверджується копіями трудових книжок колгоспника, звільнені у зв`язку з виходом на пенсію (т.1, а.с.139-143).

Погосподарська книга №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 свідчить, що домоволодіння (будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , обліковувалось, як колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 , а членами були син ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_14 , онук ОСОБА_15 , онучка ОСОБА_16 , правнучка ОСОБА_9 (т.1, а.с.153-154).

Витяг із протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Заповіт Леніна» Бережинська сільська рада Кіровоградського району №31 свідчить, що колгоспнику ОСОБА_1 виділено присадибну ділянку під будівництво житлового будинку в розмірі 0,24 га. між сусідами ОСОБА_12 і ОСОБА_19 (т.1, а.с.196).

Довідка №717 від 27.05.2019, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 05.02.1987 та 14.01.1988, згідно запису погосподарської книги №4 особовий рахунок № НОМЕР_2 , головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_4 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 (т.1, а.с.197).

Довідка №718 від 27.05.2019, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 01.01.1991 та 15.04.1991, згідно запису погосподарської книги №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 , головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_4 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 (т.1, а.с.198).

Довідка №719 від 25.07.2019, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 11.05.1993, згідно запису погосподарської книги №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 головою, колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_4 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_9 (т.1, а.с.199).

Довідка №783 від 04.06.2019, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що кожні п`ять років заповнюються нові погосподарські книги та змінюються номери особових рахунків, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , з 1986 року по 1990 рік особовий рахунок № НОМЕР_2 , а з 1991 року по 1995 рік №434 (т.1, а.с.200).

Архівна довідка Державного архіву Кіровоградської області №Д-1124/2037/01-17 від 21.08.2019 свідчить, що у документах архівного фонду «Колгосп ім. Леніна Бережинської сільської ради с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області» у протоколі засідання правління колгоспу №3 від 09.04.1968 є рішення про прийняття ОСОБА_1 (так у документі) у члени колгоспу з 27.03.1968 (т.1, а.с.223).

Листами Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-14/500/1 та №01-14/501/1 від 18.11.2019 повідомлено, що житловий будинок, який згідно договору купівлі-продажу від 12.12.1968 продано ОСОБА_17 знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішення про виділення земельної ділянки під забудову ОСОБА_1 відсутнє, згідно запису погосподарської книги особовий рахунок із квітня 1995 року записано на ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 (т.2, а.с.13-14).

Листом Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-14/526/1 від 09.12.2019 повідомлено, що сільська рада не може надати рішення сесій сільської ради, якими присвоєно назву АДРЕСА_1 , оскільки рішення відсутні та здані в архів (т.2, а.с.13-14).

Судом першої інстанції оглянуто матеріали інвентаризаційної справи №243 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно ст. 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на час укладання оспорюваних правочинів, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

За вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення у зв`язку з закінченням строку позовної давності до пред`явлення позову.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала з ним в одному будинку в АДРЕСА_1 .

Рішенням Бережинської сільської ради №737 від 15.12.1997 задоволено заяву ОСОБА_1 та передано йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18).

У квітні 1989 року складено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15).

З огляду на те, що ОСОБА_1 після видачі Бережинською сільською радою 14.01.1988 його матері ОСОБА_20 свідоцтва про право власності на спірний будинок, замовляв технічний паспорт на будинок, а після смерті матері звертався до Бережинської сільської ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , він повинен був дізнатися про наявність оспорюваних ним правочинів.

За таких обставин безпідставними є твердження позивача, що перебіг позовної давності розпочався з квітня 2018 року.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 04.02.2019, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Поважних причин пропущення строку позовної давності, які підтверджені належними та допустимими доказами позивачем суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Курлейко Олени Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23.04.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко