Справа № 234/2465/20
Провадження № 2/234/1683/20
23 березня 2020 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області
в складі: головуючого-судді Бакуменко А.В.
з участю секретаря Кісточка І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження в м. Краматорську цивільну справу № 234/2465/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності , -
Обставини справи :
У зв`язку з тим, що державний архів , де зберігаються нотаріальні справи знаходиться на непідконтрольній Україні території, а саме у м. Донецьк вона не може отримати необхідні документи. Таким чином, в даний час склалася така ситуація, що позивачка не може на свій розсуд розпорядитися своєю власністю, а саме квартирою, тому що відсутній оригінал документу, а саме договір, просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 26.10.1995 року (реєстр № 1-7884) приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, та відсутність позивача , вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи або про розгляд справи у його відсутність. Відзиву на позовну заяву відповідачем надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження, адже існують всі умови для ухвалення заочного рішення, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив наступне,-
Відповідно до договору дарування однієї другої частки квартири АДРЕСА_2 , посвідченому 05.09.2008 року нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. по р. № І-8683 ОСОБА_1 належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 ( а.с.10)
Згідно довідки № 2594 від 15.01.2020 року відділу обліку проживання фізичних осіб в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Судом встановлено, що оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був позивачкою втрачений, отримати дублікат цього договору не має можливості у зв`язку з передачею нотаріальних справ у державний архів, якій знаходиться у м. Донецьк , тобто на території на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність.
Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У цьому ж пункті Постанови Пленум ВССУ наголошує, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.
Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.
Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.
Під час розгляду цієї справи суду не надано доказів на спростування факту відсутності у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру.
Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.
Отже позивач позбавлений можливості реалізувати свої правомочності власника частки нерухомого майна, які за змістом ч.1 ст.182 ЦК України та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають у нього з моменту державної реєстрації права власності на його частку у квартирі.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, тому позов підлягає задоволенню.
Питання перерозподілу судових витрат позивачем не ставилось.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 264, 265, 274-279,280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 26.10.1995 року (реєстр № 1-7884) приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду

справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15, 15.5), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. В. Бакуменко