провадження №2/279/392/20
Справа № 279/6084/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Петрук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Коростенська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить зобов"язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом зміщення самовільно збудованої огорожі, яка є спільною межею між суміжними земельними ділянками у бік земельної ділянки з кадастровим номером : :016013::0056, з приведенням її до прямої лінії довжиною 35,9 м. відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ від 22 вересня 1996 року.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що придбав частину будинку (квартиру АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10 га. Частина володільця квартири №1 ОСОБА_3 складає 1/3 у праві власності, а земельна ділянка - 637 кв.м. Відповідно, частина його будинку становить 1/3, то й земельна ділянка має бути 372 кв.м. Однак, насправді земельна ділянка, якою він користується, є значно меншою за площею. Згідно технічної документації сусіду сусіднього будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 надавалась земельна ділянка 0,0531 га. Проте, він змістив суміжну межу земельної ділянки в бік будинку та встановив огорожу ще в 2013 році.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримав вимоги викладені в позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_5 позовних вимог не визнав, вважає, що позивач не набув право власності на спірну частину земельної ділянки . Відповідач ОСОБА_2 в засідання не з"явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Коростенської міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 в травні 2017 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.6-7). Будинок є двоквартирним. Квартира №1 розташована на земельній ділянці площею 637 кв.м. , яка є приватизованою і належить на праві власності власнику. Інша частина земельної ділянки (на якій знаходить будівля позивача) не є приватизованою і належить Коростенській міській раді. Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0531 га, по АДРЕСА_2 являється відповідач ОСОБА_2 , який набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.16).

Згідно статті 41 Конституції України та пункту другого частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За положеннями статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно норми статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю земельною ділянко по АДРЕСА_1 , та як зазначено в позові порушує його право на приватизацію земельної ділянки.

До матеріалів позову додано копію технічного паспорту на будинок, копію державного акту на земельну ділянку та копію технічної документації, акт визначення та погодження меж земельних ділянок, а також витяг з протоколу узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів Коростенської міської ради (а.с. 24). Даними документами підтверджено, що спірна земельна ділянка на праві власності ОСОБА_2 не належить.

Однак, дані документи не підтверджують факту порушення відповідачем права власності або права користування позивача на спірну земельну ділянку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту стаття 16 ЦК України.

За ч.1ст.377 ЦК України ( в редакції на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Статтею 120 частиною 2 ЗК України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об"єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже,чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на обєкт нерухомості , що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України , інших положеннях чинного законодавства.

При укладенні договору купівлі-продажу спірна огорожа знаходилась між сусідніми земельними ділянками, така обстановка влаштовувала ОСОБА_4 , а тому домовившись з продавцем ОСОБА_6 щодо істотних умов, між ним було укладено договір купівлі - продажу вказаної квартири.

Відповідно до частини третьої та частини четвертої ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263-265,268 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. ст. 391,386 ЦК України, - суд

У Х В А Л ИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Коростенська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу Х111 «Перехідні положення» ЦПК до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання через Коростенський міськрайонний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 травня 2020 року .

Суддя В.П. Коваленко