Постанова

Іменем України

13 травня 2020 року

м. Київ

справа № 369/8260/14-ц

провадження № 61-14836св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року у складі судді Усатова Д. Д. та постанову Апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання у справі № 369/8260/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування заявлених вимог зазначало, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 387 312,49 грн та судові витрати. 31 січня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал» (далі - ТОВ «ФК «Сігал») укладений договір про відступлення права вимоги, у тому числі й за кредитним договором та договорами поруки, укладеними із відповідачами. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18 квітня

2016 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги

від 31 січня 2015 року, а отже банк визнано стороною (кредитором) за зазначеними договорами. Оскільки видані судом виконавчі листи були втрачені, строк пред`явлення їх до виконання пропущений з поважних причин.

Посилаючись на наведене, заявник просив видати дублікати виконавчих листів, виданих на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 387 312,49 грн і судових витрат, та поновити пропущений строк для пред`явлення їх до виконання.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Визнано поважними причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 369/8260/14-ц, виданих 11 лютого 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. Поновлено ПАТ «Дельта Банк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів

№ 369/8260/14-ц.

Видано дублікати виконавчих листів № 369/8260/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 21/14/01-СП у розмірі

3 387 312,49 грн, а також судового збору у розмірі 1 218,00 грн із кожного.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчі листи у справі

№ 369/8260/14-ц втрачені, що у подальшому призвело до пропуску строку пред`явлення їх до виконання, а тому заява ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення. Суд відхилив як необгрунтовані доводи заявника про те, що вона сплатила заборгованість за кредитним договором у розмірі 99 000 доларів США, чим фактично частково виконала рішення суду, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви банку, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій неповно та не об`єктивно дослідили наявні в матеріалах справи докази, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про те, що рішення суду від 20 січня 2015 року не виконано. Зокрема суди не звернули увагу на наявну у матеріалах справи довідку ПАТ «Дельта Банк» від 06 лютого 2015 року № 05-060215, в якій зазначено, що кредитний договір від 26 квітня 2007 року № 41/14/07-СП, укладений між нею та ВАТ «Кредитпромбанк», по якому право вимоги було відступлене ПАТ «Дельта Банк» припинив свою дію з 30 січня 2015 року у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за зазначеним договором, а також не урахували наявну у матеріалах справи квитанцію від 30 січня 2015 року № 8103784 про сплату нею 99 000,00 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором від 26 квітня

2007 року. Суди повністю проігнорували її доводи про те, що банк на підтвердження втрати виконавчих листів посилався лише на довідку, яку сам і склав, а тому зазначений доказ є неналежним. З огляду на відсутність інших доказів на підтвердження втрати виконавчих листів, а також поважності пропуску строку для пред`явлення їх до виконання, висновки судів про наявність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі їх дублікатів, є помилковими.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Дельта Банк» на касаційну скаргу, мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для їх скасування. Посилання заявника про відсутність у неї зобов`язань перед банком, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Твердження ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що банком не доведено обставин можливої наявності в органах державної виконавчої служби відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду від 20 січня 2015 року у справі № 369/8260/14-ц є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна відповідь Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02 листопада 2017 року, відповідно до якої виконавчі документи про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованості до органів виконавчої служби не надходили та на примусовому виконанні не перебувають.

Також, у травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. на касаційну скаргу, мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2018 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки у цій частині оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 рокупро видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, та витребувано справу з місцевого суду.

19 вересня 2018 року справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 21/14/01-СП у розмірі

3 387 312,49 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

11 лютого 2015 року судом видано три виконавчих листа у зазначеній справі, зі строком пред`явлення їх до виконання до 30 січня 2016 року. 18 березня

2015 року зазначені виконавчі документи отримано представником банку Мозолевською В. В.

31 січня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал» (далі - ТОВ «ФК «Сігал») був укладений договір про відступлення права вимоги, у тому числі й за кредитним договором та договорами поруки, укладеними із відповідачами. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 31 січня 2015 року, а отже банк є стороною (кредитором) за зазначеними договорами.

З листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02 листопада 2017 року убачається, що виконавчі документи про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованості до органів виконавчої служби не надходили та на примусовому виконанні не перебувають.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частиною першою та другою статті 370 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент звернення банку із заявою) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статтей 12, 81 чинного ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року не виконано, оригінали виконавчих листів

№ 369/8260/14-ц є втраченими, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для видачі їх дублікатів.

Доводи касаційної скарги про те, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин втрати виконавчих листів спростовуються встановленими судами обставинами та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Твердження заявника про те, що суди не урахували наявність в матеріалах справи квитанції на суму 99 000,00 доларів США, сплачених нею на погашення заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки суд, вирішуючи питання про видачу виконавчого документа (його дублікату), не встановлює обставин виконання/невиконання відповідного рішення суду на підставі якого видається виконавчий лист, а відтак заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою судді Верховного Суду від 23 квітня 2018 року зупинено виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 10 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2018 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів, його необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 17 січня

2018 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2018 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

Д. Д. Луспеник

В. В. Яремко