Справа №461/2571/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Остапчук М.Ю.,

прокурора Топилко І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 В.Ваврика (79005, м. Львів, вул. Богомольця, 9) в інтересах держави в особі Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» (79059, м. Львів, вул. П. Орлика, 4) про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого,

встановив:

заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, внаслідок кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні у комунальному закладі охорони здоров`я, а саме у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, спричиненими внаслідок дій ОСОБА_1 . Фінансування стаціонарного лікування потерпілого проводилось за рахунок коштів міського бюджету. Загальний розмір затрачених коштів на лікування ОСОБА_2 становить 15 746,10 гривень, які прокурор просить стягнути з відповідача.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Львівської міської ради та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідач в судовому засідання позов заперечив. Вказав, що оплату лікування проводив особисто, передючи кошти лікуючому лікарю. Водночас зазначив, що докази проведення такої оплати у нього відсутні, оскільки він їх не вимагав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Судом встановлено, що 29.07.2019 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по проїзній частині вул. Сихівської у напрямку вулиці Зеленої, проїхавши залізничний міст та наближаючись до ділянки дороги, де має місце лівий поворот, навпроти буд. №313 вул. Зеленої, порушив чинні вимоги ПДР України, що затверджені Постановою Кабінету України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013, а саме: Р.1 п. 1.5; Р.2 п.п.2.3.6; Р.12 п.12.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечної в установлених межах швидкість руху, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати, не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини та перекинувся, в результаті чого пасажир керованого ним автомобіля малолітній ОСОБА_2 , зазнав тілесних ушкоджень. Внаслідок перекидання автомобіля під керуванням ОСОБА_1 малолітній пасажир ОСОБА_2 отримав наступні травми: навколоорбітальні гематоми з обох сторін, садна на передній поверхні обох колінних суглобів, множинні переломи внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки, перелом кісток основи черепа на рівні передньої черепної ямки, перелом задньої стінки правої частки лобної пазухи, перелом кісток лицевого черепа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 23.09.2019 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30.08.2019 року між прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 та ОСОБА_1 у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього за ч. 2 ст. 286 КК України. Цим вироком ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки.

Вирок набрав законної сили.

Крім того, наведені у вироку обставини щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим підтверджуються дослідженим в судовому засіданні та долученим до позовної заяви висновком експерта №169/19 від 02.08.2019 року.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» №1343 від 29.11.2019 року, потерпілий - ОСОБА_2 з 29.07.2019 року по 08.08.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, ортопедо-травматологічному відділенні та отоларингологічному відділенні, а з 15.10.2019 року по 31.10.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні. Загальна сума затрачених коштів на лікування неповнолітнього потерпілого становить 15 746,10 гривень.

Станом на день звернення до суду з позовом та розгляду справи, відповідачем кошти на лікування потерпілого не відшкодовано.

Доводи відповідача щодо проведення оплати за лікування у закладі охорони здоров`я не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, доводи відповідача про безпідставність позову є необґрунтованими. Жодних доказів на спростування вимог позивача ОСОБА_1 суду не подав.

Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (частина перша статті 1206 ЦК України).

Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд виходить із того, що внаслідок дій ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», на яке закладом охорони здоров`я було витрачено кошти в сумі 15 746,10 гривень, що підтверджено належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

За таких обставин, зважаючи на вищезазначені положення та наведені обставини, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого.

Таким чином, враховуючи те, що вирок відносно ОСОБА_1 , яким його визнано винним у вчиненні злочину набрав законної сили, відповідач доказів на спростування позовних вимог не подав, розмір витрат на лікування підтверджений відповідними доказами, він зобов`язаний відшкодувати до місцевого бюджету м. Львова витрати Комунального комерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі в сумі 2 102,00 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до місцевого бюджету м. Львова (одержувач: Західне ГРУ АТ КБ "Приватбанк", МФО 325321, р/р НОМЕР_2 ) понесені Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» (, вул. П. Орлика,4, м. Львів, 79059) витрати на лікування потерпілого неповнолітнього ОСОБА_2 в розмірі 15 746 гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати по справі в сумі 2 102 гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до розділу XII пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 27 травня 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.