Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/666/2020

Справа № 229/164/20

12 травня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючої судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання недійсним договору по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача Сологуба С.А. який діє в інтересах ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання недійсним договору по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач ОСОБА_2 є власником вбудовано-прибудованого приміщення магазину промислової та продовольчої групи товарів, загальною площею 187,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 2011 року між позивачем, як власником вказаного приміщення та Дружківською міською радою був укладений договір по оплаті за землю під вбудованим нежитловим приміщенням НОМЕР_1 .

Відповідно до цього договору відповідач надає позивачу в строкове користування частку земельної ділянки під вбудованим нежитловим приміщенням площею 0,0098 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщена під вбудованим нежитловим приміщення, для обслуговування та експлуатації вібудованого приміщення магазину промислової групи товарів.

Відповідно до п.1 договору плата за надану у користування частку земельної ділянки вноситься у вигляді орендної плати.

Таким чином, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням є договором оренди земельної ділянки. При цьому, на переданій йому в оренду земельної ділянки розташований багатоповерховий житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями.

При цьому, земельній ділянці, що передана в оренду, кадастровий номер не присвоєно, її межі в натрі (на місцевості) не винесені, акт прийому-передачі до договору оренди не складено.

Виходячи з викладеного даний договір вважає таким, що укладений з порушенням діючого законодавства та підлягає визнанню недійсним.

17 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі і визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05 березня 2020 року до суду представник відповідача надав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якій просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

10 березня 2020 року до суду представник позивача надав відповідь на відзив, якому викладені заперечення на відзив на позовну заяву, та в якому просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягають.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду клопотання про можливий розгляд справи без їх участі, справу вирішити на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником вбудовано-прибудованого приміщення магазину промислової та продовольчої групи товарів, загальною площею 187,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28 листопада 2007 року.

10 березня 2011 року між землевласником Дружківською міською радою та користувачем ОСОБА_2 був укладений договір №27 по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням, відповідно до якого землевласник на підставі рішення Дружківської міської ради від 09.02.2011 № 6/5-40 надає користувачу частку земельної ділянки під вбудованим нежитловим приміщенням для обслуговування та експлуатації вбудованого приміщення магазину продуктів харчування за адресою: АДРЕСА_1 , а користувач зобов`язується вносити плату за надану у користування частку площею 0,0098 га у вигляді орендної плати.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9.1.10. статті 9 Податкового кодексу України (в редакції на час укладення договору) плата за землю відносилася до загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 14.1.147 статті 14 цього Кодексу плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки законодавство, чинне на момент укладання договору між сторонами, передбачало тільки два види плати за землю - земельний податок та орендна плата, то суд дійшов до висновку. що укладений між сторонами цивільно-правовий договір був направлений на отримання від користувача орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є:

план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об`єкта оренди;

проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до п. 4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого спільним наказом Держкомзему, Держжитлокомунгоспу, Держкоммістобудування та Фонду держмайна України від 05.04.1996 р. № 31/30/53/396, частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку. Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається. Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

Відповідно до ст. 42 Земельного Кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоквартирному будинку неможливо, оскільки неможливо створити об`єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна, - виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складова поняття «земельна ділянка». Частина (частка) земельної ділянки не може бути об`єктом оренди землі, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктом оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній та державній власності, а отже, укладання договору оренди землі можливе лише на земельну ділянку із зазначенням у ньому всіх часток, що належать до неї, та відповідно всіх орендарів.

Крім цього, у порушення ст. 15 Закону України «Про оренду землі», у спірному договорі оренди земельної ділянки від 10 березня 2011 року відсутні невід`ємні його частини - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом, що є безумовною підставою для визнання договору недійсним.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що є всі законні підстави для визнання договору по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням від 10 березня 2011 року, укладеного між Дружківською міською радою та ОСОБА_2 , недійсним.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дружківської міської ради про визнання недійсним договору по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням - задовольнити.

Визнати недійсним договір №27 від 10 березня 2011 року по платі за землю під вбудованим нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0098 га., укладений між ОСОБА_2 та Дружківською міською радою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після оголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 травня 2020 року.

Суддя: В.О.Лебеженко