Справа № 219/4406/20
Провадження № 2/219/2027/2020
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 травня 2020 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Дубовик Р.Є., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про встановлення (визнання) при призначенні субсидії, що її діти, які не проживають разом із нею більше 20 років, не є членами домогосподарства, та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про встановлення (визнання) при призначенні субсидії, що її діти, які не проживають разом із нею більше 20 років, не є членами домогосподарства, та зобов`язання вчинити певні дії.

Однак, позовну заяву подано з порушенням вимог ст.ст. 19, 20, 175 ЦПК України.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, у поданому до суду у порядку цивільного судочинства позові ОСОБА_1 просить:

1) встановити (визнати) при призначенні їй субсидії, що її діти, які зареєстровані, але фактично не проживають разом з нею більше 20 років, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , - син ОСОБА_2 , 1979 року народження, з вересня 1999 року, та дочка ОСОБА_3 , 1984 року народження, з вересня 2001 року, не є членами домогосподарства;

2) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради постійно, при наданні заяви про призначення житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, що зареєстровані і фактично проживають у житловому приміщенні, на яких розраховуються соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, нараховувати на ОСОБА_1 , як одиноко проживаючу у домогосподарстві.

Також у заяві позивач посилається на те, що вона зверталася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом на рішення комісії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо відмови у призначенні житлової субсидії на фактично проживаючих у домогосподарстві (в квартирі), з тим самим предметом та з тих самих підстав і 16 березня 2020 року їй було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Проте, як видно з доданої до позову копії ухвали про відмову у відкритті провадження від 16 березня 2020 року, ОСОБА_1 зверталася до вказаного суду лише з вимогами про визнання при призначенні субсидії, що її діти, які не проживають разом із нею більше 20 років, не є членами домогосподарства. Судом ухвалено відмовити у відкритті провадження у справі у зв`язку із тим, що вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, є справою про встановлення факту та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом (в порядку окремого провадження). Також позивачу роз`яснено, що вона може звернутися до адміністративного суду із вимогами про вирішення публічно-правового спору. Тобто вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії у адміністративному позові не містилося та відносно них не було прийнято рішення адміністративним судом.

Таким чином, суд вважає, що спір, який виник між сторонами у справі (про зобов`язання вчинити певні дії) є публічно-правовим, оскільки відповідачем є орган державної влади, спір виник щодо реалізації повноважень цього органу з призначення субсидій, тому цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Зі змісту позовної заяви видно, що ОСОБА_1 подала позов з метою захисту особистих прав, які порушені рішенням комісії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо відмови у призначенні житлових субсидій на сплату комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про управління соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 року № 461, УПСЗН є місцевим органом державної виконавчої влади, що утворюється відповідно головою районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації і підпорядковується голові цієї адміністрації та Міністерству соціального захисту Автономної Республіки Крим, управлінню соціального захисту населення обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації.

Отже, предметом спору є зобов`язання відповідача, який діє як суб`єкт владних повноважень, вчинити дії з призначення позивачу житлових субсидій, які призначаються у встановленому законом порядку.

Відповідачем у справі є орган державної влади суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір (вимоги про зобов`язання вчинити певні дії) належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для уточнення позовних вимог та усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про встановлення (визнання) при призначенні субсидії, що її діти, які не проживають разом із нею більше 20 років, не є членами домогосподарства, та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Копію ухвали направити позивачу для відома та надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При не усуненні недоліків у встановлений строк позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Р.Є. Дубовик