Провадження № 2/201/97/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24 березня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019р. (засобами поштового зв`язку - а.с. 30) ТОВ «Веллфін» звернулося із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, яка надійшла до суду 19.12.2019р. (а.с. 1 - 4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 20.12.2019р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 34).

Після усунення позивачем недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. 41-42) ухвалою судді Наумової О.С. від 09.01.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 45-46).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.12.2016р. між ТОВ «Веллфін», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики № 101609 в електронній формі, за умовами п.1.1 якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти. Позивач належним чином виконав умови договору позики, але відповідач отримані грошові кошти в передбачені договором строки не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 38 437,34 грн., яка складається з такого: 900,00 грн. основного боргу, 13 873,55 грн. заборгованість за відсотками та 23 663,79 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач у справі просить стягнути з відповідача, а також компенсувати понесені ним судові витрати.

Представник позивача - Коцар О.С. (діє на підставі довіреності від 10.02.2020р. - а.с. 63) надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 62), у позові представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 02.11.2019р. - а.с. 28) вказував, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 4).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 24.02.2020р. і на 24.03.2020р. не з`явилася, про дату, час та місце слухання повідомлялася шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 50, 55, 59-60).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02.12.2016р. між ТОВ «Веллфін», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики № 101609 в електронній формі (а.с. 18-22).

Згідно з п. 1.1 цього договору позикодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені договором. Згідно п. 1.3 договору строк позики складає 14 днів, а відповідно до п. 1.5 - нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до такого:

- 1,39 % від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою;

- 1,39 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 договору (14 днів);

В п. 7.2 договору позики відповідач підтвердив, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця.

Позивач виконав умови договору, перерахувавши на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 900,00 грн., що підтверджується повідомленням від 02.12.2019р. про перерахування коштів на карту ОСОБА_1 через систему прийому платежів «WayForPay» (а.с. 24).

Проте відповідач у визначені договором строки одержані кошти не повернула та відсотки за користування ними не сплатила, що обумовило звернення позивача з цим позовом про стягнення заборгованості до суду.

Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Також за положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Веллфін» перебувають в загальному доступі на веб-сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Оскільки судом встановлено, що відповідачка одержані в позику від позивача кошти не повернула та не сплатила відсотки, нараховані на умовах договору позики, суд доходить до висновку про необхідність стягнення відповідної заборгованості з відповідача на користь позивача.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1 921,00 грн. (а.с. 42).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» грошові кошти за договором позики від 02 грудня 2016 року в сумі 38 437,34 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять сім гривень 34 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Наумова О.С.