Провадження № 2/752/427/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.01.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської», треті особи: Територіальне управління Державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м.Києві, Правобережний відділ Управління у м.Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» про поновлення на роботі та встановлення факту нещасного випадку на виробництві,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської», відповідно до якого, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 26.02.2018 р., просить встановити факт нещасного випадку на виробництві ПАТ «Завод ЗБК ім..Ковальської», що стався 25.08.2009 р., приблизно о 13 год. 50 хв по вул..Промисловій в м.Києві, неподалік будинку № 4 під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Опель Вектра» д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та вантажним автомобілем паливоцистерною марки ГАЗ 3307 д.н. НОМЕР_2 , що належав ТОВ «Ю.С.А.», а також поновити позивача на посаді керуючого будівельним комплексом - заступника генерального директора ПАТ «Завод ЗБК ім..Ковальської» з 08.04.2010 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2009 р. о 13 год. 50 хв на службовому автомобілі марки «Опель Вектра» д.н. НОМЕР_3 позивач, який на той час обіймав посаду керуючий будівельним комплексом - заступник генерального директора ПАТ «Завод ЗБК ім..Ковальської», став учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої водій автомобіля ГАЗ 3307 д.н. НОМЕР_2 , що належав ТОВ «Ю.С.А.», порушуючи правила дорожнього руху, перевищивши безпечну швидкість, не врахувавши дорожню обстановку, а також особливості вантажу, здійснив виїзд на зустрічну смугу, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобіль марки «Опель Вектра» д.н. НОМЕР_3 , а ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження.

Позивач посилається на те, що в квітні 2010 р. перебуваючи після дорожньо-транспортної пригоди в стресовому стані, не усвідомлюючи значення своїх дій, під психологічним тиском начальника відділу кадрів ОСОБА_2 він написав ряд заяв та пояснень. Також начальник відділу кадрів повідомила йому, що з приводу події, яка мала місце 25.08.2009 р., проводиться перевірка та створена відповідна комісія.

В подальшому, 03.08.2017 р. під час розгляду справи Апеляційним судом Київського області щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу стало відомо, що на підставі наказу № 41-к від 12.04.2010 р. він був звільнений з посади керуючого БМУ ПАТ «Завод ЗБК ім..Ковальського» з 08.04.2010 р. за згодою сторін, з яким його не ознайомлювали. Оскільки наказ був виданий не в день звільнення і позивач не був ознайомлений з ним, ОСОБА_1 посилається на порушення процедури звільнення, а тому він підлягає поновленню на посаді, яку обіймав до звільнення.

Також, позивач просив встановити факт нещасного випадку на виробництві, що мав місце 25.08.2009 р. о 13 год. 50 хв, коли він керував службовим автомобілем марки «Опель Вектра» д.н. НОМЕР_3 .

23.08.2017 р. відкрито провадження у справі.

06.05.2019 р. закрито підготовче провадження у справі.

Відповідачем подані письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких АТ «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» заперечує проти задоволення позову, зазначаючи на те, що згідно пояснень позивача від 26.09.2009 р. він керував транспортним засобом в момент настання дорожньо-транспортної пригоди у власних цілях, не пов`язаних з службовою діяльністю. За результатами нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , була проведена перевірки та складені Акт № 3 від 04.09.2009 р. про нещасний випадок на виробництві, яким встановлено невиробничий характер даного випадку, і даний акт не оскаржено. Також відповідач зазначає, що про звільнення позивачу було відомо, оскільки він отримав трудову книжку, про що міститься підпис в особовій справі, а також в 2014 році під час розгляду справи Броварським міськрайонним судом Київської області представник підприємства, надаючи пояснення, повідомляв про звільнення позивача. З огляду на викладене позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі в зв`язку з чим відповідач просить застосувати положення ст.267 ЦК України.

Третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» подано письмові пояснення з приводу заявлених вимог, відповідно до якого Товариство зазначає на безпідставних вимог позивача, а також на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди позивач був позбавлений права керування транспортним засобом марки «Опель Вектра» в зв`язку з ухваленням вироку Карлівським районним судом Полтавської області від 14.08.2008 р. який набрав законної силил 30.08.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_1 було позбавлено водійських прав терміном на 1 рік.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на порушення процедури звільнення позивача та необхідність встановлення в судовому порядку факту нещасного випадку на виробництві, що стався 25.08.2009 р., приблизно о 13 год. 50 хв по вул.Промисловій в м.Києві, неподалік будинку № 4, під час керування позивачем транспортним засобом «Опель Вектра», що належить відповідачу.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на те, що про звільнення позивачу було відомо ще в 2010 році, оскільки він отримав трудову книжку, а отже ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду. Крім того, відповідач просив відмовити у задоволені вимог про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, оскільки позивач не оскаржив Акт № 3 від 04.09.2009 р. про випадок невиробничого характеру, що складено за результатами проведення Комісією підприємства перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за участю ОСОБА_1 під час робочого часу, яким встановлено що позивач керував транспортним засобом у власних цілях.

Представник третьої особи - ТОВ «Гарант Ойл Групп», заперечувала проти задоволення позову, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом, оскільки був позбавлений права керування.

Представники третіх осіб: Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м.Києві, Правобережного відділу Управління у м.Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в судове засідання повторно не з`явились, про місце і час проведення підготовчого судового засідання повідомлялись належним чином.

Вислухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Голови правління ВАТ «Завод ЗБК ім.С.Ковальської» № 130-к від 19.09.2005 р. ОСОБА_1 , був прийнятий на роботу на посаду керуючого будівельним комплексом-заступником директора заводу.

08.04.2010 р. ОСОБА_1 подана заява про звільнення його з роботи з 08.04.2010 р. за угодою сторін.

12.04.2010 р. Головою правління ВАТ «Завод ЗБК ім.С.Ковальської» видано наказ № 41-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи за згодою сторін з посади керуючого будівельно-монтажним управлінням з 08.04.2010 р..

ОСОБА_1 отримав трудову книжку, про що міститься підпис в особовій справі позивача, та спростовує його посилання на те, що він не був обізнаний про своє звільнення та підстави звільнення.

При зверненні до суду позивач посилається на те, що заява про звільнення з роботи була написана ним під психологічним тиском начальника відділу кадрів, у стресовому стані, не усвідомлюючи значення таких дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду не було, хоча судом роз`яснювався обов`язок кожної сторони довести такі обставини шляхом подання відповідних доказів.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення процедури його звільнення, що, на його думку, є підставою для поновлення на роботі, а саме не ознайомлення його з наказом про звільнення, а також невірне визначення посади, з якої він був звільнений.

Однак, відповідно до Акту від 12.04.2010 р. складеного комісією підприємства, ОСОБА_1 відмовився від підпису в наказі про звільнення та книзі руху трудових книжок, оскільки він поставив свій підпис в особовій кртці працівника П-2.

Зазначені обставини не спростовані позивачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Ззаконодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Кодексом законів про працю України не встановлено вимог щодо строків попередження чи видання наказу у разі звільненняза угодою сторін.

Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

А отже посилання позивача на те, що він не був ознайомлений з наказом про звільнення та наказ видано після його звільнення є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з положення чинного трудового законодавства.

Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено порушення його прав при звільненні вимоги про поновлення на посаді не підлягають задоволенню.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що 25 серпня 2009 року по вул..Промисловій, 4 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля паливоцистерни марки «ГАЗ-3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого було ТОВ «Інтерформ», а фактичним володільцем - ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (на час вказаних подій - ТОВ «Ю.С.А.»), та автомобіля марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого був ВАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. С.Ковальської», під керуванням ОСОБА_1 який обіймав посаду заступника генерального директора - начальника будівельно-монтажного управління.

04.09.2009 р. складено АКТ № 3 про випадок невиробничого характеру, відповідно до якого Комісія ВАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім..С.Ковальської» прийшла до висновку, що ОСОБА_1 використовував службовий автомобіль на час дорожньо-транспортної пригоди у власних цілях.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими пояснення ОСОБА_1 , поясненнями працівника ТОВ «Бетон Сервіс» ОСОБА_3 , накладною № 38008 від 05.08.2008 р.

Позивач, звертаючись до суду, просить встановити, факт нещасного випадку на виробництві, що мав місце 25.08.2009 р. по вул..Промисловій, 4 в м.Києві під час керування транспортним засобом «Опель Вектра».

Відповідно до п. 5 частини першої статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом міністрів України за погодженням зі всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій зацікавленій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. № 1112 «Деякі випадки розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, і регулює порядок розслідування нещасних випадків на виробництві, не визнаються пов`язаними з виробництвом нещасні випадки, що стались з працівниками під час використання ними в особистих цілях транспортних засобів, машин, механізмів, устаткування, інструментів, що належать або використовуються підприємством.

Оскільки, під час керування службовим транспортним засобом 25.08.2009 р. близько 13 год. 50 хв ОСОБА_1 не виконував свої посадові обов`язки, а використовував автомобіль у власник цілях, будь-які підстави для визнання даного випадку нещасним випадком на виробництві відсутні.

Посилання представника відповідача та третьої особи щодо відсутності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами в зв`язку з їх вилученням і позбавленням права керування на підставі вироку суду, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини свідчать лише про порушення Правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, однак, не впливають на результати розслідування з метою встановлення пов`язаності даної події з нещасним випадком на виробництві.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі в зв`язку з їх необґрунтованістю та відсутності доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається при зверненні до суду.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України..

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської», треті особи: Територіальне управління Державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м.Києві, Правобережний відділ Управління у м.Києві Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» про поновлення на роботі та встановлення факту нещасного випадку на виробництві відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя