Справа № 682/459/20
Провадження № 2/682/413/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,

представника позивача адвоката Мазуркевича О.С.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

неповнолітньої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання такими, що втратили право користування будинком,

в с т а н о в и в:

24.02.2020 р ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання її та неповнолітньої ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мазуркевич О.С. позовні вимоги підтримав частково і пояснив, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 у 2005 році зареєструвала шлюб з сином позивача - ОСОБА_5 . У 2009 році відповідачка разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвались у будинку позивача - ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . У 2011 році відповідачка ОСОБА_1 та син позивача - ОСОБА_5 в судовому порядку шлюб розірвали, а в червні 2012 року відповідачка зобов`язалась впродовж шести місяців добровільно знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , про що власноруч склала розписку. Однак, на день подачі позову до суду відповідачка свого зобов`язання не виконала, хоча має у власності квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 . На час судового розгляду відповідачка ОСОБА_1 знялась з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 та зареєструвалася в АДРЕСА_4 . Проте, реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 обмежує право позивача на розпорядження і користування житловим будинком, заважає нормальному здійсненню права власності позивача, а саме право титульного володіння, та перешкоджає позивачу відчуджити житловий будинок. Місце проживання батьків неповнолітньої ОСОБА_2 зареєстроване в м. Славута. Відповідно до Цивільного та Сімейного кодексів місце проживання неповнолітніх дітей визначається за місцем проживання їх батьків. Тому просить позов задовольнити частково та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , зареєструвала своє місце проживання та місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 у будинку батьків чоловіка в АДРЕСА_1 . У 2011 році шлюб з ОСОБА_5 був розірваний, разом вони не проживають. Вона дійсно має у власності дві квартири: в м. Нетішин та в м. Славута, але зареєструвала своє місце прожитвання у своїй квартирі в АДРЕСА_4 лише у квітні 2020 року. Оскільки між нею та батьком ОСОБА_2 існує спір щодо місця проживання доньки, то не зареєструвала місце проживання ОСОБА_2 за своєю адресою, хоча фактично ОСОБА_2 проживає в м. Славута.

Неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила, що постійно проживає в АДРЕСА_5 , навчається у Славутській ЗОШ №1, має у Славуті друзів. В с. Клепачі іноді їздить відвідати дідуся та бабусю. Бажає зареєструвати місце проживання з матір`ю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 25 квітня 1996 року (а.с.5).

Дружина позивача - ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_6 , що стверджується свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна від 20.05.2010 р (а.с.16).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який є сином позивача ОСОБА_3 , мають дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14), яка разом з матір`ю ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстровані: позивач - ОСОБА_3 , 1950 року народження, та його дружина - ОСОБА_7 , 1944 року народження, що стверджується довідкою Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області № 61 від 20.02.2020 року (а.с.15).

6 грудня 2011 року відповідачка ОСОБА_1 в судовому порядку розірвала шлюб з ОСОБА_5 (а.с.7) та втратила родинні зв`язки з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 .

02.07.2012 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 50000 гривень як плату за частку у квартирі АДРЕСА_6 , про що написала розписку та зобов`язалась знятись з реєстрації по АДРЕСА_1 впродовж шести місяців (а.с.6).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачка зареєструвалася у спірному будинку разом з неповнолітньою дочкою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як член сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку.

Відповідачка спільним побутом та родинними зв`язками з позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Встановлено, що відповідачка знялась з реєстрації по АДРЕСА_1 27.04.2020 р та зареєструвалась по АДРЕСА_4 (а.с.66). А отже - добровільно усунула перешкоди в користування позивачем належним йому будинком. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування належним позивачу будинком по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За правилами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, проаналізовані норми права вказують на те, що місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків. А також враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_2 досягла віку 14 років, вона сама вправі обрати для себе місце проживання з одним з батьків, які проживають окремо.

В межах цього провадження спір між батьками про місце проживання ОСОБА_2 не розглядається.

З пояснень в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_2 проживає і бажає проживати надалі з матір`ю - ОСОБА_1. , яка виявила намір зареєструвати доньку за місцем свого проживання в АДРЕСА_4 .

З висновку органу опіки та піклування вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 та реєстрація її місця проживання з матір`ю в АДРЕСА_4 не порушувтаиме прав та відповідатиме інтересам неповнолітньої.

На підставі викладеного позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні житлом та визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право кристування житлом в АДРЕСА_1 не порушуватиме її прав та відповідатиме її інтересам.

Позивач не бажає відшкодування на свою користь судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273 ЦПК України, п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст. 160 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на оскарження рішення суду в апеляційному порядку, визначений статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя Зеленська В. І.