Єдиний унікальний номер 236/5184/19
Номер провадження 22-ц/804/1312/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі № 236/5184/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (суддя першої інстанції Бєлоусов Артур Євгенович ), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 12 липня 2016 року і по 07 червня 2017 року він працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» машиністом-інструктором локомотивних бригад виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Станом на 07 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 07 червня 2017 року становить 23953,30 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 19047,76 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як йому повідомили, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 07 червня 2017 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», куди вони були здані ним особисто в жовтні 2017 року.

Добровільно сплатити йому заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену йому заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 07 червня 2017 року в сумі 19047,76 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 16480,55 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 664,82 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року по справі 236/5184/19 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 17 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 березня 2020 року справу призначено до розгляду на 22 квітня 2020 року.

В судове засідання апеляційного суду 22.04.2020 року представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 122 - 123).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 22.04.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (а.с. 115).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 12.07.2016 по 07.06.2017 працював на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад ВП «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом начальника СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД та наказом начальника ВП «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» від 20.03.2017 року № 131/ТЧ-14 було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року.

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1501/ДН-ОС від 07.06.2017 ОСОБА_1 з 07.06.2017 звільнений з посади машиніста-інструктора локомотивних бригад ВП «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» за пунктом 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 36 днів відпустки (а.с. 14).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Доводи апеляційної скарги відповідача про припинення нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року на виконання Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», апеляційний суд не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані:

розрахункові листи (табулеграми) за період з березня 2017 - червень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: за березень 2017 року - 5574,17 грн., за квітень 2017 року - 00,0 грн., за травень 2017 року - 1428,84 грн., за червень 2017 року - 12044,22 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку) (а.с. 15-16).

З розрахунку заробітної плати за березень - червень 2017 року входить оплата простоїв (код 340).

Відповідно до довідки по заборгованості із заробітної плати позивача ОСОБА_1 , підписаного головним інженером ОСОБА_4 та головним бухгалтером ОСОБА_5 , всього відшкодування до виплати за березень - червень 2017 року становить - 19047,26 грн. (а.с. 17).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем з 20 березня, за квітень, за травень, за червень відпрацьовано «0» днів (а.с.24-34).

Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу локомотивних бригад пункту підміни локомотивних бригад ст. Родакове, ОСОБА_1 перебував у простої у березні 10 днів(80 год.), у квітні 19(152), у травні 20(159), у червні 4(32) (а.с. 36-61).

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Дебальцеве, вказані форс-мажорні обставин унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України, є безпідставними, виходячи з наступного:

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 07 червня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки в резолютивній частині рішення судом першої інстанції дата стягнення заборгованості визначена невірно, а саме із позовної заяви позивача ОСОБА_1 вбачається, що він просив суд першої інстанції стягнути заборгованість за період з 01 березня 2017 року по 07 червня 2017 року, оскільки він був звільнений з роботи 07.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін, а суд першої інстанції в рішенні вказав за період по 17 липня 2017 року, що є неправильним.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року підлягає зміні, а саме в періоді стягнення заборгованості.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 січня 2020 року змінити в частині періоду стягнення заборгованості, виклавши в наступній редакції:

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Єжи Гедройця (Тверська), 5, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по 07 червня 2017 року в сумі 16480,55 (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят грн. 55 коп.) грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 22 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна