Провадження № 2/755/1122/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати Договір кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008 р., що укладений 28.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» () та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) укладеним з істотними недоліками; визнати Договір кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008 р., що укладений 28.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , недійсним з моментом його укладення; визнання дії Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» нечесною підприємницькою практикою; звільнити від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «про захист прав споживачів» позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.03.2008 між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (), правонаступником якого є відповідач, було укладено Договір кредиту № 032/29-141К на споживчі цілі на загальну суму 85 000,00 доларів США. На думку позивача, при укладенні вказаного Договору відповідач вніс в нього умови, які прямо суперечать законодавству України, порушують права позичальника з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають визнанню недійсними, а тому дії відповідача в момент укладення зазначеного Договору є нечесною підприємницькою практикою.

За вказаним Договором кредиту від 28.03.2008 кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (на купівлю нерухомості) грошові кошти в сумі 85 000,00 доларів США, зі сплатою 11,75 процентів річних та комісії в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Одночасно з укладенням вказаного Договору, з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором страхування, передбаченим п. 3.3.5 цього Договору, з Позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142K від 28.03.2008 (надалі - Додатковий договір). Погашення заборгованості за цим Договором приймається лише за умови попереднього погашення заборгованості за Додатковим договором.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за Договором, кредитор укладає:

- в день укладення цього Договору - з позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 40,40 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , для придбання якого відповідно до п. 1.2 цього Договору надається кредит та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 505 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору еквівалентно сумі 100 000,00 доларів США;

- в день укладення цього Договору - з поручителем ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Згідно з п.п. 2.5 Договору сплата комісій здійснюється у порядку та в терміни, визначені Додатком № 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Погашення заборгованості позичальником за цим Договором здійснюється, з урахуванням положень п. 1.1.3 цього Договору, в наступні черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за Кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за комісіями; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; штрафні санкції (п. 2.5-2.6 ст. 2 Кредитного договору).

Оскільки споживач не має можливості використання валюти на території України щодо купівлі товарів й послуг, відповідачем не було виконано умови законодавства про захист прав споживачів щодо кредитного договору. Обов`язок позичальника щодо обов`язкового цільового використання отриманого позичальником кредиту та відповідальність позичальника за порушення цього обов`язку прямо встановлено та закріплено як умовами Кредитного договору, так і нормами національного законодавства. Споживач отримав продукцію саме іноземну валюту, яка за споживчими властивостями не може бути використана для задоволення споживчих потреб споживача. Тобто, або відповідачем свідомо порушено вимоги валютного законодавства про захист прав, або скоріше за все кредит було отримано у гривні. Використання отриманого від банку кредиту в іноземній валюті - для вчинення валютообмінної операції для обміну цієї іноземної валюти на українську гривню буде розцінюватись як порушення цільового використання отриманого «кредиту» з можливістю застосування до позичальника відповідних штрафних санкцій, оскільки у такому разі отримана валюта кредиту буде вважатись використаною не для придбання продукції, обумовленої договором, а для інших цілей.

Відповідач оскаржуваним кредитним договором поставив позичальника, як споживача своїх послуг з надання кредиту, який не має спеціальних знань з питань банківського, кредитного та фінансового законодавства, у безвихідне і протиправне становище. На думку позивача, при укладенні Кредитного договору Банк вніс в нього умови, які прямо суперечать законодавству України, порушують права позичальника з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають визнанню недійсними, у зв`язку з чим Договір кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008 є недійсним з моменту укладання та не створює для споживача будь-які юридичні наслідки. Дії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в момент укладення Кредитного договору є нечесною підприємницькою практикою.

13 грудня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 10.01.2020.

Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 07.02.2020.

14 січня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» - Гамор Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому категорично заперечує проти задоволення позову, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позичальником, визначені Кредитним договором № 032/29-141К від 28.03.2008, та надав кошти у порядку та розмірі, що були визначені Договором. Враховуючи, що позивач не звернувся з письмовою вимогою до кредитора у передбачений строк 14 днів, як визначено Законом України «Про захист прав споживачів», це спростовує посилання на порушення його прав як споживача фінансової послуги при укладенні кредитного договору. З боку позивача не було проведено дій з повернення кредитних коштів. Власноручний підпис ОСОБА_1 свідчить про те, що він на час укладення кредитного договору згоден з усіма умовами і відповідно зобов`язується виконувати зазначені умови належним чином. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорах. Якщо у позичальника існували заперечення або додаткові питання при укладенні або після укладення договорів, що оскаржуються, то він мав повне право у передбаченому законом порядку згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» у 14 денний термін, звернутися з вимогою до кредитора про ненадання йому інформації або про те, що укладений кредитний договір не відповідає його дійсним намірам. Крім того, відповідач, у разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позову, просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач був обізнаний з умовами договору від 28.03.2008 понад 11 років тому, в той час як строк позовної давності складає 3 роки, які позивачем пропущено, а причин для його поновлення не вбачається.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» - Гамор Н.В. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надійшло.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 28 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 032/29-141К, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 85 000 доларів США 00 центів, строком до 27 березня 2033 року зі сплатою 11,75 процентів річних та комісії в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною (а.с 67-71).

Відповідно до п. 1.1.3 Договору кредиту одночасно з укладенням цього Договору, з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором страхування, передбаченим п. 3.3.5 цього Договору, з Позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142K від 28.03.2008 (надалі - Додатковий договір). Погашення заборгованості за цим Договором приймається лише за умови попереднього погашення заборгованості за Додатковим договором. Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: на купівлю нерухомості (п. 1.2 Договору кредиту).

Згідно із п. 1.3 Договору кредиту в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за Договором, кредитор укладає:

1.3.1. в день укладення цього Договору - з позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 1 кімн., загальною площею 40,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для придбання якого згідно з п. 1.2 цього Договору, надається Кредит, та яке належить Позичальнику на праві власності, заставною вартістю 505 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору еквівалентно сумі 100 000,00 доларів США;

1.3.2. в день укладення цього Договору - з Поручителем - ОСОБА_2 договір поруки, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником своїх обов`язків за цим Договором у повному обсязі і відповідає перед Кредитором разом з Позичальником як солідарний боржник.

Крім того, 28 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142K, за умовами якого Кредитор зобов`язується надавати Позичальнику грошові кошти на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с. 74-77).

Відповідно до п. 1.1.1 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 20,00 процентів річних за Кредитом, надалі за текстом - «Проценти», в межах максимального ліміту заборгованості Позичальника за Кредитом в сумі 1 515,00 грн, надалі за текстом - «Максимальний ліміт заборгованості», з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом до 27 березня 2033 року (включно) на умовах, визначених цим Договором.

Цього ж дня, між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142К від 28.03.2008 (а.с. 78).

Крім того, 09 квітня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 09 березня 2009 року становив 81 885,97 доларів США та в зв`язку із цим внести відповідні зміни до тексту Договору кредиту (а.с. 72-73).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Факт отримання позивачем грошових коштів у вищевказаній сумі сторонами не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воля. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що діяла на час укладення договору (далі - Закон), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими документами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведеної правової норми та ст. 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Отже умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Зі змісту укладеного сторонами Договору кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008 убачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містить він і будь-яких інших несправедливих умов.

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Вказана інформація була доведена до відома Позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується змістом власноручно підписаних ним Договору кредиту № 032/29-142K від 28.03.2008, Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142K від 28.03.2008, Додаткової угоди про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № 032/29-142К від 28.03.2008 та Договором від 09.04.2009 про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 032/29-141К від 28.03.2008.

Таким чином, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми та валюти кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожному аркуші оспорюваного договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору та про надання йому докладнішої інформації або з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Доводи сторони позивача щодо несправедливості умов кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи.

Підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України та Законом для визнання кредитного договору недійсним немає, так як позивач не довів наявність умов для визначення такого договору несправедливим, що є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення банком Закону не підлягають задоволенню, оскільки позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних у банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків запропонованих систем кредитування, вартості послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

При укладенні спірного договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивач суду не надав.

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте позивач таким правом споживача не скористався.

Дії позивача щодо оспорення договору кредиту через одинадцять років після його укладення свідчать намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

При розгляді цих спірних правовідносин суд керувався правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 279/8811/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 266/29/15-ц.

В той же час, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 , як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій справі з наданих матеріалів, враховуючи вимоги законодавства України, встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та викладених у позові обставин, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» про захист прав споживачів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 626-629, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) про захист прав споживача - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: