Справа 408/149/20-ц
РІШЕННЯ

іменем України

07 травня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

Встановив:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили що вони є співвласниками житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 11 липня 1988 року. В належному їм будинку зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає на протязі 5 останніх років. Таким чином, позивачі є співвласниками зазначеного будинку, але своє право як власника вони не можуть реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в їхньому будинку, і хоча відповідач є їхньою донькою, але не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Де фактично мешкає донька невідомо, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняти з реєстраційного обліку.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 08 липня 1988 року, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка під вказаним домоволодінням належить позивачам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №169789782 від 10 червня 2019 року.

Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку за вказаною адресою вбачається, що позивачі та відповідач там зареєстровані.

Довідкою №4574, виданої виконавчим комітетом Петропавлівської селищної ради 18 грудня 2019 року, підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 , яка є донькою позивачів, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично там не проживає.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов №4575 від 18 грудня 2019 року, складеного депутатом Петропавлівської селищної ради встановлено, що ОСОБА_3 будинку позивачів не проживає з липня 2014 року.

Позивачі, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_3 є членом їх сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є членом сім`ї позивачів. Відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивачів, як власників будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Проте, стосовно позовної вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимогЗакону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно. Позивачі фактично просять вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу селищної ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради, у вказаному випадку Петропавлівської селищної ради.

Разом з тим, визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , іпн. НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема на апеляційне оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

Суддя Г. В. Булгакова