Справа № 212/726/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Бесараб О.В., без участі сторін, без фіксування судового процесу технічними засобами, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , треті особи: ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ У СПРАВАХ НЕПОВНОЛІТНІХ про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , в якому просив: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтовування позовних вимог вказав, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж-1114а від 04.07.2007 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів. З 03.02.2007 року по 29.07.2019 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 05 квітня 2019 року шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_2 були припиненні. Відповідачка зібрала дитину, свої особисті речі та переїхала мешкати в квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Отже на момент звернення до суду він мешкає один в квартирі, не зважаючи на те, що в ній зареєстровано три особи, у зв`язку із чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в добровільному порядку відповідачка не бажає знятися з реєстраційного обліку, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку та за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї не надходив, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на іншого житла з донькою не має, позивач чинить їм перешкоди в користуванні квартирою, змінив вхідний замок та не пускає до квартири.

Представник третьої особи до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових поясненнях.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до т. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж-1114а від 04.07.2007 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів (а.с.8).

Квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» номер запису 38 в книзі: 269П-38, власником якої вказано ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом № 15138279 від 06.07.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 03.02.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 61 ( а.с.10).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28.08.2019 року ( а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.12).

Відповідно до довідки №1468 від 24.01.2020 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно акту про не проживання, в квартирі АДРЕСА_3 , який посвідчений ТОВ«КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ ДОМ.КОМ», відповідачка ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_4 не проживають у вищевказаній квартирі з 05 травня 2019 року (а.с.14).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

За правилами частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (частина четверта статті 156 ЖК Української РСР).

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням колишнього члена сім`ї.

Таким чином, положення статті 156 ЖК Української РСР передбачають збереження права користування житлом для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Системний аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК Української РСР у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про те, що відповідач не проживає більше одного року, оскільки відповідно до акту про непроживання мешканців будинку від 21 лютого 2020 року відповідачка ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4 не мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з 05 травня 2019 року, тобто річний термін не проживання в квартирі позивача не минув. При цьому, відповідачка звертає увагу, що позивач змінив замки в спірній квартирі, чинить перешкоди в користуванні їй та дитині. Іншого житла врна в користуванні не має, а отже може опинитись з дитиною на вулиці.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Виселення відповідача в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення права останнього на житло та недобросовісності дій сторін правовідносин, що існують між сторонами, внаслідок яких ОСОБА_2 та спільна дитина сторін можуть втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченками.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі 569/4373/16-ц.

Крім того, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

За правилами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім`я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини

Приписами частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В силу положень частини третьої та частини четвертої статті 29 ЦК України, частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», малолітня ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований та володіє ним її батько.

Отже, доводи позивача про проживання дитини за іншою адресою з матір`ю, втрати інтересу до житла є недоведеними, та не можуть слугувати правовою підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/13966/18 провадження №61-15224св19 від 13.02.2020 року.

Керуючись ст.156 ЖК Української РСР, ст. ст.319,321,383, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 223, 259, 265 268, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , треті особи: ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ У СПРАВАХ НЕПОВНОЛІТНІХ про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення, але не менш ніж строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа : ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, місце знаходження: 50014, місто Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2, .

Третя особа: ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ У СПРАВАХ НЕПОВНОЛІТНІХ, місце знаходження: 50014, місто Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2,

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2020 року та підписано без його проголошення.

Суддя: І. Б. Чайкін