Справа №: 398/3810/19
провадження №: 2/398/310/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" квітня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Моргунової В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , представник адвокат Горбунов Роман Володимирович, про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 42175,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 21 червня 2018 року надав, а ОСОБА_1 кредит в сумі 1300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 14 липня 2019 року становить 42175,20 грн., яка складається з 29837,58 грн. заборгованості за кредитом, 8579,93 заборгованість за простроченим тілом кредита, 1273,16 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1984,53 грн. - штраф (процентна складова). У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

6 лютого 2020 року представник відповідача адвокат Горбунов Р.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов не визнає. Зазначає, що договір з банком він укладав, але кошти у позивача не позичав і ніякого боргу перед банком не має. На обґрунтування невизнання позову зазначає про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання банком відповідачу коштів, тобто наявності боргу у відповідача перед позивачем.

28 лютого 2020 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що 21 червня 2018 року надав, а ОСОБА_1 кредит в сумі 1300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банком надані такі докази, які підтверджуєть факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитором зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорту відповідача та виписка з рахунку. Також банком надано до суду фото клієнта з карткою, виписку по картковому рахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримавав кошти через банкомат, а отже й отримував кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

На виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2020 року про витребування доказів позивачем на адресу суду була надіслана виписка по кредитному рахунку Клієнта.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Він пояснив, що дійсно отримував у Приватбанку картку і користувався нею для отримання, зняття грошей та оплати товарів в послуг. Водночас, відповідач стверджує, що не мав заборгованості, кредитним лімітом не користувався, а користувався лише тими коштами, які зараховувались на його карту, а у грудні 2018 року припинив користуватися нею. Відповідач не згоден з деякими витратами, відображеними у наданій банком виписці, однак не зміг пояснити з якими саме. Також відповідач вважає виписку з банківського рахунку неналежним доказом оскільки вона не місить належних реквізитів і підпису уповноваженої особи.

Представник відповідача адвокат Горбунов Р.В. заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Він також зазначив, що позивач не подав належних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 брав гроші у борг та має заборгованість. Представник вважає, що надана позивачем виписка з банківського рахунку підписана особою, яка не є представником позивача у справі і повноваження якої на складання таких документів не підтверджені, а сама виписка не може вважатися достатнім доказом наявності заборгованості.

Суд, заслухавши доводи сторін по справі, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

21 червня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Зазначений витяг не підписаний ОСОБА_1 ,

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 14 липня 2019 року йому нараховано заборгованість у розмірі 42175,20 грн., яка складається з 29837,58 грн. заборгованості за кредитом, 8579,93 заборгованість за простроченим тілом кредита, 1273,16 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1984,53 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно витребуваної судом з банку виписки по кредитному рахунку ОСОБА_2 заборгованість за тілом кредита станом на 25.12.2018 становить 24858,68 грн.Ця заборгованість утворилась у період з 03.10.2018 (остання дата позитивного балансу по карті згідно виписки) до 25.12.2018. Із виписки вбачається, що заборгованість утворилась у зв`язку із здійсненням ОСОБА_2 видаткових операцій з оплати товарів, послуг та зняття готівки з власного рахунку за рахунок кредитного ліміту.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо вимог про стягнення з відповідача 1273,16 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1984,53 грн. штраф (процентна складова) суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У заяві позичальника від 21 червня 2018 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.10.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 15 років (пункт 1.1.6.4. згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого висновку дійшла Велика палата Верховного суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

Оскільки, на день розгляду справи, відповідачем не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, зокрема підтверджуються випискою з рахунку ОСОБА_1 , а тому він підлягає задоволенню. Водночас, нарахування банком ОСОБА_1 заборгованості за пенею і комісією є безпідставним, скільки суду не нарано доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитного договору, які встановлюють проценти і штафні санкції, підписана ОСОБА_1 анкета-заява таких умов не містить також суд вирішує спір лише у межах позовних вимог тому обґрунтованість нарахування боргу за відсотками відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України судом не досліджується, адже позивач не заявив відповідних вимог.

Суд відхиляє доводи відповідача та його представника щодо неналежності і недопустимості наданої позивачем виписки з банківського рахунку відповідача.

Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ).

Відповідно до п.41-43 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Зазначеним Положенням у розділі ІІІ визначено також перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Відповідно до п.57-66 зазначеного положення інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Банк самостійно розробляє форми регістрів синтетичного та аналітичного обліку, які повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити:

1) номер особового рахунку;

2) дату здійснення останньої (попередньої) операції;

3) дату здійснення поточної операції;

4) код банку, у якому відкрито рахунок;

5) код валюти;

6) суму вхідного залишку за рахунком;

7) код банку-кореспондента;

8) номер рахунку кореспондента;

9) номер документа;

10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом);

11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку;

12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Банк у разі втрати клієнтом виписки з його особового рахунку на вимогу клієнта видає дублікат. Порядок видачі дублікатів виписок обумовлюється в договорі банківського рахунку.

Банк станом на 01 січня надає клієнтам виписки за їх особовими рахунками. Клієнти складають у письмовій/електронній формі підтвердження про залишки на їх особових рахунках станом на 01 січня. Порядок підтвердження залишків коштів за особовими рахунками клієнтів передбачається в договорах банківського рахунку. Залишки коштів за особовими рахунками клієнтів є підтвердженими, якщо підтвердження про них банк не отримав протягом місяця.

Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Виписки з аналітичних рахунків з обліку внутрішньобанківських операцій роздруковуються на паперових носіях у разі потреби з періодичністю, визначеною згідно з внутрішнім положенням банку.

Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку є документом, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування. Надана позивачем виписка по рахунку, який був відкритий на виконання укладеного з ОСОБА_1 договору містить передбачені зазначеним вище Положенням реквізити та підтверджує здійснення відповідних операцій зі зняття готівки, оплати товарів і послуг з використанням кредитного ліміту, відображає наявність заборгованості. Ця виписка підписана працівником АТ КБ "Приватбанк". Доводи представника відповідача про те, що ця виписка не підписана представником банку, який згідно наданої суду довіреності здійснює представництво позивача в суді, не вказують на недопустимість зазначеної виписки, адже виписка підписана юрисконсультом банку ОСОБА_3 та зазначені вище норми Положення не містять вимог про те, що такі виписки уповноважена підписувати лише особа, яка здійснює представництво позивача в суді.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 24858,68 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1132 грн. 27 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01011, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором від 21.06.2018 року у сумі 24858 грн 68 коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1132 грн. 27 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 17 квітня 2020 року.

Суддя В.В. Орловський