справа №176/696/20
провадження №2/176/358/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря с/з Овчаренко О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати спільною сумісною власністю її та відповідача квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за позивачкою право власності на Ѕ частку даної квартири. Стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з відповідачем вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року по 21.05.2019 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час проживання у шлюбі 05.07.2014 року ними, як подружжям було придбано квартиру за 7000 доларів США, що по курсу в національній валюті становить 57890,00 грн. у громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . Оформленням купівлі-продажу квартири займався відповідач та без її відома та згоди оформив нотаріально посвідчений договір дарування квартири, а не договір купівлі-продажу квартири. Але, незважаючи на це за час спільного проживання ними, як подружжям було зроблено капітальний ремонт квартири (поклеєні шпалери, замінені вікна, двері, придбані меблі та інше), в результаті чого вартість квартири суттєво збільшилась. Так, на ремонт квартири витрачено 28968,00 грн., що підтверджується договорами купівлі-продажу та товарними чеками на придбання будівельних конструкцій. Також, квартиру було обладнано меблями , а саме: кухнею «Ганна» вартістю 6300 грн., меблевим вуглом «Паркер», вартістю 8300,00 грн., жалюзі «Агат» вартістю 3838,00 грн., кондиціонером «Самсунг» вартістю 13499,00 грн., сушила вартістю 486,00 грн., телевізор 15999,00 грн. Окрім цього в квартиру було придбано та встановлено натяжні стелі на суму 7000,00 грн. придбані та встановлені світлові споти на стелі на суму 3000 грн., придбані та поклеєні шпалери на суму 1500 грн. придбана та встановлена плитка керамічна вартістю 3000 грн. Вважає, що за рахунок капіталовкладень в поліпшення квартири істотно збільшилась її вартість, а саме на 92798,00 грн. На даний час стосунки між сторонами погіршились і не дивлячись на вклад Позивача в спільне сумісне майно Відповідач не визнає права Позивача на частку в даній квартирі. Тому вона змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням часу для усунення вказаних в ній недоліків.

Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, шляхом заборони ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти певні дії, виражені в відчуженні на користь третіх осіб або передачі під заставу по виконанню фінансових зобов`язань чи передачі в оренду на невизначений термін квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться у його власності та вчиняти будь-які дії щодо погіршення її стану до вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 18 травня 2020 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 10 липня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Матеріали справи містять відзив на позов, який надійшов від відповідача до суду 15.06.2020 року, де останній просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки була йому подарована безоплатно, даний договір дарування є діючим і ніким не оспорювався. А от автомобілем ЗАЗ номерний знак НОМЕР_1 , який був придбаний у період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю позивачка, після розірвання їх шлюбу розпорядилась на власний розсуд. /а.с. 96-99/

22 червня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, де позивачка зазначає, що факт придбання квартири за готівкові кошти підтверджується свідками, а зазначений відповідачем у відзиві автомобіль не є предметом спору. /а.с. 110/

06 липня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив де відповідач зазначає, що після розірвання шлюбу позивачка забрала з собою із спільно придбаного майна: письмовий стіл, вартістю 1500 грн., крісло вартістю 2000 грн., диван, 8000 грн., 2 крісла 3000 грн., шафа з дзеркалами - 4000 грн., пилосос, 1500 грн., мультиварку, 3650,00 грн., електром`ясорубку - 1500,00 грн. та автомобіль марки ЗАЗ, придбаний за 30148,00 грн. а всього на загальну суму 55298,00 грн. за відповідачем залишилось майна на суму 45139,00 грн. таким чином сторонами спільно придбане майно було поділено в добровільному порядку. Водночас утримання спірної квартири лежало лише на відповідачеві. Також, позивачка у своєму позові приховала витрати, які поніс відповідач за сплаченими кредитами, які брались в інтересах сім`ї на загальну суму 54693,53 грн. Одночасно позивачкою не надано розрахунок капіталовкладень на поліпшення спірної квартири на суму 92798,00 грн. як і доказів, які були понесені і позивачкою для цього зокрема. /а.с.125-129/

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених в позові та відповіді на відзив підстав. При цьому позивачка зазначила що автомобіль ЗАЗ вона дійсно продала, а коштами розпорядилась на власний розсут, придбала собі нове помешкання/квартиру.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях щодо відповіді на відзив.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року по 21.05.2019 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ./а.с. 8-11/

Відповідно до договору дарування від 05 липня 2014 року ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_4 безоплатно двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,4 кв.м. /а.с. 100/

Реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. /а.с. 101/

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що спірна квартира, не подарована відповідачу, а куплена ним за спільні кошти подружжя та значно збільшилась у своїй вартості після проведення у ній капітального ремонту за їх спільні кошти.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Досліджений судом договір дарування спірної квартири, на даний час є діючим та ніким не оспорювався.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Виходячи з положень ст.62СКУкраїни доведенню з боку позивача підлягає той факт, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або власне його особистих затрат.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ майна подружжя» визначено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 травня 2020 року (справа №640/13553/14-ц) дійшов наступного висновку, якщо спір стосується житлового будинку чи квартири, то до уваги беруться такі обставини, як капітальний ремонт, перевлаштування будинку чи квартири, розбір старого та будівництво на його місці нового будинку тощо. Якщо ж у процесі сімейного життя подружжя здійснювало лише поточний ремонт житлового будинку, квартири або іншого майна, то це не дає підстав для визнання майна спільним. У цьому випадку один з подружжя може вимагати лише відшкодування зроблених ним витрат.

При цьому для застосування передбачених частиною першою статті 62 СК України правил, істотне збільшення вартості майна (у розглядуваній справі - квартири) повинне відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а не інших чинників (зокрема, загальної зміни цін на ринку нерухомості, інфляційних процесів), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна внаслідок невід`ємних поліпшень, а не придбання у квартиру меблів, побутової техніки тощо, які можуть бути самостійними об`єктами поділу спільного майна.

З досліджених накладних та квитанцій, про придбання будівельних матеріалів, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що більшість з них не містять конкретних реквізитів хто придбав чи оплатив будівельні матеріали, а також інформації, що будівельні матеріали придбавались для ремонту саме спірної квартири, а у деяких з них покупцем зазначено ОСОБА_4 - відповідача по справі.

У договорі №6889 від 20 жовтня 2014 року на поставку віконних конструкцій та договорі від 20 жовтня 2014 року /а.с. 36, 37/ ім`я заказника та покупця закреслено коректором і зверху написано ОСОБА_8 , хто саме робив ці виправлення невідомо, а тому суд не бере до уваги ці докази як належні та допустимі.

Загалом, щодо витрат на ремонт квартири в сумі 28 968,00 грн. - на вікна, двері та інше - необхідно зазначити, що такі поліпшення здійснювались внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя (відповідно до досліджених судом чеків, квитанцій та договорів), а тому підлягають поділу між подружжям та в даному випадку не можуть враховуватись як істотне збільшення вартості майна (квартири).

Витрати ж на придбання меблів та електрообладнання в сумі 49 330,00 грн. є самостійними об`єктами поділу майна і не можуть бути враховані як істотне збільшення вартості майна (квартири). А витрати на суму 14 500,00 грн. не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 79-81 ЦПК України, а тому не можуть бути взятими до уваги при розрахунку збільшення вартості майна (квартири).

При цьому необхідно враховувати, що витрати на комунальні послуги за період проживання подружжя в спірній квартирі (і в подальшому, зокрема) проводив відповідач одноособово, що підтверджується дослідженими судом квитанціями. /а.с.132-137/

У судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що позивачка є її рідною дочкою. Коли вона із чоловіком придбали спірну квартиру, то вже були одружені, разом робили ремонт у цій квартирі. Вона, особисто матеріально підтримувала дочку з отриманих доходів за належні їй земельні паї, які здає в аренду. Відповідач також витрачав свої кошти на ремонт.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивачка ОСОБА_11 її сусідка, одного разу позивачка їй повідомила, що їй ніде жити, тому вона запропонувала їй проживати у неї. Мати позивачки неодноразово передавала їй продукти харчування. Щодо поділу спірної квартири їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працювала прибиральницею у будинку, де проживала ОСОБА_11 . Позивачка їй розповідала, що вона самостійно робила ремонт у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що позивачка доводиться йому рідною сестрою. За час шлюбу сестра разом зі своїм чоловіком придбали квартиру по АДРЕСА_3 . Він особисто допомагав їм робити там ремонт, адже квартира потребувала ремонту (демонтаж шпалер, грунтовка стін, покраска шпалер в дитячій кімнаті, откос вікон). Також, зазначив, що він надавав сестрі кошти, загалом за весь період їх подружнього життя до 5000 грн. Кошти передавав із рук у руки.

Аналізуючи пояснення свідків, суд зазначає що вони не містять безперечних відомостей на підтвердження витрат та особистого вкладу позивача на здійснення ремонтно-будівельних робіт, поліпшення квартири.

Також позивачем не надано і доказів на підтвердження в тому числі доводів про поліпшення квартири за рахунок її особистих заощаджень, зароблених до укладення шлюбу із відповідачем.

Доводи позивачки про те, що спірну квартиру було куплено, а не подаровано також нічим не підтверджено. Договір дарування дійсний і ніким не оспорювався.

Так, згідно ч. 1 ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст.81ЦПКУкраїни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірна квартира істотно збільшилась у вартості за рахунок її особистих грошових коштів та трудових затрат, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, у зв`язку із чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Заборону, накладену на ОСОБА_4 , про не вчинення дій спрямованих на відчуження на користь третіх осіб або передачі під заставу по виконанню фінансових зобов`язань чи передачі в оренду на невизначений термін квартири АДРЕСА_2 за ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року - залишити без змін до набрання рішення суду законної сили.

Після набрання рішення суду законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті суддею відповідно до ухвали від 29 квітня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. Волчек