Справа № 544/1459/19
№ пров. 2/544/71/2020
Номер рядка звіту 68
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання - Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. У позові вказала, що з 20 вересня 1997 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двох неповнолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час сім`я сторін фактично розпалась, підставою для розпаду сім`ї стали відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між ними припинено, проте сторони проживають разом. Позивач примиритися категорично не бажає, просить шлюб розірвати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей лишивши їх проживати з позивачем, стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги щодо вирішення питання визначення місця проживання дітей залишити без розгляду, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_1 , судові витрати з відповідача не стягувати, додатковий строк на примирення не надавати, оскільки наданий судом строк на примирення терміном 3 місяці результатів не дав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву у якій вказував, що проти розірвання шлюбу заперечує, просить відкласти судовий розгляд справи у зв`язку з знаходження його за межами Пирятинського району та неможливістю прибути у судове засідання через відсутність міжміського сполучення у зв`язку з карантином. Проте відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України з 1 червня 2020 року було відновлено залізничні пасажирські перевезення в міському, регіональному, далекому внутрішньому і міжобласному сполученні, а також почали здійснюватися міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи надати відзив на позов чи письмові пояснення. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 20 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинської райдержадміністрації Полтавської області (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та двох неповнолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-8).

Сторони проживають разом.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу.

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Так, відповідно до ухвал суду від 14 січня 2020 року сторонам було надано строк на примирення, проте позивачем вказано, що вони з відповідачем так і не примирилися.

По закінченню такого строку, провадження по справі було відновлено та призначено судове засідання.

Справа перебувала у провадженні суду понад шість місяців з жовтня 2019 по червень 2020. Відповідачем не було надано доказів відновлення подружніх стосунків протягом наданого судом строку на примирення.

Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 3, 24, 112, 113, 160, 161 СК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Сенча Лохвицького району Полтавської області, громадянином України та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою м. Пирятин Полтавської області, громадянкою України, зареєстрований 20 вересня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинської райдержадміністрації Полтавської області, актовий запис № 124.

Після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_1 не відновлювати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 23 жовтня 1998 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 27.01.1997, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Суддя Ю.О. Ощинська