Справа № 361/684/20
провадження № 4-с/361/31/20
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

24 квітня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.

за участю секретаря: Плиси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанова Михайла Олександровича, заінтересована особа: Державне підприємство «Завод порошкової металургії», -

в с т а н о в и в :

30 січня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанова М.О. В обґрунтування скарги зазначала, що 18 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ, яким з ДП «Завод порошкової металургії» на її користь стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 27 842, 23 грн. Примусове виконання зазначеного виконавчого документа здійснювалось відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в межах виконавчого провадження №59651446.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова М.О. від 29.11.2019 р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказану постанову вважає необґрунтованою і незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова М.О. від 29 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №59651446 про повернення стягувачу судового наказу, виданого 19.07.2019 р. Броварським міськрайонним судом Київської області по справі №361/4348/19, на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язати керівника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області протягом десяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів ОСОБА_1 , згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та повідомити про зазначені дії в установленому порядку.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанов М.О. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо доводів скарги не надав.

У судове засідання представник заінтересованої особи ДП «Завод порошкової металургії» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до таких висновків.

18 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ (справа №361/4348/19), яким з ДП «Завод порошкової металургії» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 27 842, 23 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова М.О. від 29.11.2019 р. у виконавчому провадженні №59651446 виконавчий документ (судовий наказ №361/4348/19) повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Підстави повернення виконавчого документу стягувачу визначені статтею 37 вищевказаного Закону.

Пунктом дев`ятим частини першої статті 37 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Мотивуючи оскаржувану постанову посиланням на зазначену норму закону, державний виконавець вказав, що боржник ДП «Завод порошкової металургії» значиться у переліку Додатку 1 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 р. №847-ХІV, та що згідно пункту третього розділу III Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 р. №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Так, відповідно до Додатку № 1 до ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847-ХІУ від 07.07.1999 ДП Завод порошкової металургії входить до переліку таких підприємств.

Згідно розділу третього Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Разом з цим, при винесені оскаржуваної постанови державним виконавцем не було враховано того, що боржник ДП «Завод порошкової металургії» є державним підприємством, відтак при стягненні з нього коштів за виконавчим документом необхідно керуватися нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. №4901-VI (далі - Закон №4901- VI).

Так, частиною першою статті 2 Закону №4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно частини першої статті 4 Закону №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені особливості визначені у частині третій вказаної статті, яка передбачає, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

У матеріалах скарги відсутні докази того, що керівник відповідного органу державної виконавчої служби на виконання вимог ч.3 ст. 4 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» подав до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Отже, постанова від 29.11.2019 року у рамках ВП №59651446 про повернення виконавчого документу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена передчасно, без виконання вимог передбачених статтею 4 спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що скарга заявника в частині визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 29.11.2019 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Таким чином, після скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця та повинні бути вчинені дії, передбачені статтею 4 спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи викладене, скарга в частині зобов`язання керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до вчинення дій, передбачених статтею 4 спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 260, 447-453 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанова Михайла Олександровича, заінтересована особа: Державне підприємство «Завод порошкової металургії», задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 29 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №59651446 про повернення стягувачу судового наказу, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області у справі №361/4348/19, на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії, передбачені частиною 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів ОСОБА_1 , згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та повідомити стягувача про зазначені дії в установленому порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до Закону України №540-IX від 30.03.2020 р. та п.3 перехідних положень ЦПК, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, визначений статтею 354 ЦПК, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Н.М. Петришин