ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3622/19 Номер провадження 22-ц/814/1295/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2011 року, ним було придбано за 13 200 грн. токарний верстат 1К62 на Лубенському ВАТ «Лічмаш-прилад», відповідно до накладної №57. У 2014 році позивач домовився про продаж даного верстату знайомим відповідача ОСОБА_2 , однак у встановлений для купівлі-продажу день 15.07.2014 року, позивач не зміг вчасно з`явитися до місця знаходження верстату і укладення угоди, у зв`язку з чим товар було завантажено за допомогою ОСОБА_3 та передано покупцям ОСОБА_2 , якого ОСОБА_1 не уповноважував на вчинення таких дій. Позивач вважає, що своїми діями ОСОБА_2 завдав йому матеріальні і моральні збитки. Завдану матеріальну шкоду він оцінює в 33 487 грн., оскільки у зв`язку з інфляцією вартість верстата зросла. Завдану ОСОБА_2 моральну шкоду він оцінює в 50 000 грн.

У позові ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 33 487 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , вважає ного незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду про ненадання позивачем належних доказів завдання шкоди ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 були надані протоколи допиту відповідача в рамках кримінального провадження, які в повній мірі доводять намаганя відповідача ухилитися від відповідальності за завдану шкоду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 83497 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та показів наданих в ході розгляду справи, останній посилався на наступні обставини. Належний йому токарний верстат знаходився на орендованій ним території пилорами, розташованій у АДРЕСА_1 . У липні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_2 , мешканець с. Засулля і сказав, що в нього є знайомий, який хоче купити токарний верстат. В подальшому 14 липня 2014 року ОСОБА_2 з двома невідомими особами оглянули верстат. Він домовився з покупцями, що 15.07.2014 року вони приїдуть вантажним автомобілем, укладуть договір купівлі-продажу, проведуть з ним розрахунок і заберуть верстат. Вони домовились, що покупці телефоном його попередять про свій приїзд. Попередньо домовлялися о 17-00 годині зустрітися біля верстата. При цьому ніяких грошей йому покупці не давали, він також не давав ОСОБА_2 1000 гривень. Ніякого договору у них з ОСОБА_2 не було. На продаж верстата він ОСОБА_2 не запрошував. О 9-00 год. він телефонував до ОСОБА_3 щоб той завантажив верстат орієнтовно о 17-00 годині, але їхати не треба було до його повторного дзвінка. О 16-00 годині він загруз автомобілем у районі озера в с. Засулля, а тому зателефонував ОСОБА_3 , щоб той витяг його автомобіль трактором. При цьому з ним були два пасажири. Коли ОСОБА_3 витяг його автомобіль, то повідомив, що він завантажив верстат о 13-00 годині на прохання ОСОБА_2 . Коли він приїхав на місце де стояв верстат, то верстата вже не було. Там був присутній ОСОБА_5 , який повідомив, що під керівництвом ОСОБА_2 верстат погрузили на « Газель » і вивезли в невідомому напрямку. Він зателефонував ОСОБА_2 , але той не відповідав на дзвінки.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 21.08.2014 року на підставі заяви ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001061 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001061 зазначено, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 15.07.2014 року, близько 17-00 год. невстановлені особи, перебуваючи на території пилорами по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викради токарний станок «1 К 62», вартістю 13 000 грн., належний ОСОБА_1 , чим спричинили останньому матеріальних збитків на вищевказану суму.

Досудове розслідування даного кримінального провадження №0001061 було завершено винесенням 02.09.2019 року слідчим СВ Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області Бородавкою О.В. постанови, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001061 від 21.08.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 постанову слідчого від 02.09.2019 року про закриття кримінального провадження не оскаржував.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Нормами ст. 12 ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Доказів, які б свідчили про належність токарного верстату «1 К 62» позивачу, останній в суді першої та апеляційної інстанції не надав. При цьому, ксерокопія видаткової накладної №57 від 22.03.2011 року про передачу ВАТ «Лічмаш-прилад» токарного станка «1 К 62», вартістю 13200 грн., не може бути належним доказом, за відсутності її оригіналу, який позивачем надано не було, про неможливість чи труднощі у поданні доказів позивач також не зазначав.

Також відсутні докази завдання позивачу матеріальної шкоди саме у заявленому розмірі 33487 грн.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання ОСОБА_1 на матеріали кримінального провадження, зокрема, на копію заяви про злочин та копії протоколів допитів свідків, також вірно не взяті місцевим судом до уваги, як такі що можуть безумовно свідчити про завдання відповідачем заявленої шкоди. При цьому, в ході судового розгляду позивачем не заявлялись клопотання про допит в якості свідків осіб, які були допитані в ході кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно стандарту доведення «поза розумним сумнівом» наявність факту має ґрунтуватися не на припущеннях чи ймовірностях, а на сукупності достатніх належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України, що в цілому вимагається за змістом загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

За відсутності згаданих доказів про те, що токарний верстат «1 К 62» належить позивачу ОСОБА_1 , недоведеності завдання відповідачем шкоди шляхом реалізації належного ОСОБА_1 майна саме у розмірі 33 487 грню. та завданням його такими діями також і моральної шкоди, виходячи з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведенність порушення відповідачем прав позивача та відмовив у задоволенні позовуіз відповідним розподілом судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обгрунтувань позовної заяви та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов