Справа № 199/530/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.,

представника позивача Бардаченка В.В., представника відповідача Крапівцевої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.05.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» у рамках одного Мультивалютного вкладу (має три валюти: гривня, долар США, Євро) були укладені мультивалютні депозитні договори №SAMDN2524 (вклад «Мультивалютний на 12 міс.» основний рахунок № НОМЕР_1 у гривні) та №SAMDN2527 (вклад «Мультивалютний на 12 міс.» основний особовий рахунок № НОМЕР_2 у доларах США) з процентними ставками: 14% річних у гривні, 8,5% річних у доларах США та 7,5% у Євро.

За депозитним договором №SAMDN2524 від 10.05.2011 року ОСОБА_1 10.05.2011 року було внесено 693287,55 гривень на рахунок № НОМЕР_1 . За депозитним договором №SAMDN2527 від 10.05.2011 року позивачем ОСОБА_1 10.05.2011 року було внесено 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначені обставини підтверджуються квитанцією №292814103 Тг.№САGRAGR 18248 від 10.05.2011 року про внесення 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 та квитанцією №292813237 Тг.№САGRAGR18140 від 10.05.2011 року про внесення 693287,55 гривень на рахунок № НОМЕР_1 за Договором №SAMDN2524. Оригінал депозитного договору №SAMDN2527 від 10.05.2011 року у позивача відсутній.

Позивачем 11.05.2011, 13.05.2011, 17.05.2011, 19.05.2011 та 23.05.2011 р.р. подавалися заявки на конвертацію коштів за депозитним договором №SAMDN2524 відповідно до яких 693287,55 гривень з основного рахунку № НОМЕР_1 було конвертовано у 86559,06 доларів США, які було зараховано на рахунок № НОМЕР_2 , який є основним рахунком за договором №SAMDN2527, після чого загальна сума вкладу за депозитним мультивалютним договором №SAMDN2527 від 10.05.2011 року станом на 23.05.2011 року складала 96 584,12 доларів США.

Вказані обставини, крім оригіналів квитанцій та оригіналу договору №SAMDN2524 від 10.05.2011 року (з врахуванням зміни дат при його пролонгації), також підтверджуються роздруківкою електронної банківської виписки по рахунку (основна карта у доларах США) № НОМЕР_2 за період з 10.05.2011 року по 14.07.2014 року. Із наданої банком виписки вбачається, що розмір належних позивачу грошових коштів є незмінним (96 584,12 доларів США: з 01.04.2014 року та станом на 31.07.2014 року він не змінився. Чим підтверджуються, що відповідач у односторонньому порядку з 01.04.2014 року припинив нараховувати проценти.

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач ОСОБА_1 через особистий кабінет в Інтернет-додатку «Приват 24» звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою надати йому довідку по його рахункам, на що банк надав наступну відповідь: «Довідку про залишки на рахунках у Кримському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» Ви можете роздрукувати перейшовши за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 », та дійсно за вказаним класифікатором позивач отримав доступ до оригіналу електронної банківської виписки про стан своїх банківських рахунків станом на 31.07.2014 року, роздруківка якого на папері булана надана суду позивачем. з якої довідався, що розмір його грошових коштів у порівнянні з аналогічною електронною банківською випискою (довідкою) №6558528 від 22.06.2014 року про розмір належних йому грошових коштів станом на 22.06.2014 року, жодним чином не змінився. Позивач вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» з 01.04.2014 року протиправно у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за усіма діючими депозитними договорами, що були відкриті та укладені у відділеннях на території АР Крим.

Також дія Мультивалютного вкладу, складовими частинами якого є два вищезазначених мультивалютних депозитних договори неодноразово автоматично продовжувалася. Зокрема, згідно з умовами Депозитного договору №SAMDN2524 від 10.05.2011 року (під час його чергової пролонгації станом на 22.02.2013 року) у ньому вже зазначена процентна ставка 9,75% у доларах США та уже на гривневому рахунку № НОМЕР_1 , який є основним рахунком для мультивалютного договору №SAMDN2524 обліковується грошова сума 0,00 гривень. Натомість на доларовому рахунку № НОМЕР_2 , який є основним рахунком для мультивалютного договору №SAMDN2527, вже обліковується грошова сума - 96 584,12 доларів США.

22 лютого 2013 року зазначений Договір №SAMDN2524 було знову пролонговано відповідно до положень п.11 цього договору від 10.05.2011 року та з урахуванням «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому зазначено, що вклад мультивалютний №SAMDN2527(4) оформлений 10.05.2011 року, строк розміщення базових правочинів із 10.05.2012 року по 10.05.2013 рік, процентна ставка 9,75% річних для доларів США, розмір внесених коштів 96584,12 доларів США.

Позивач неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогами повернути належний йому вклад у сумі 96 584,12 доларів США разом із нарахованими процентами станом на день такої виплати, як це передбачено умовами самого договору та «Умовами та Правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд розірвати депозитний мультивалютний договір №SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: суму банківського вкладу у валюті договору станом на 01.04.2014 року у сумі 104978,73 доларів США; проценти за період з 01.04.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного договору; 3% річних у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за останні 3 роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору.

Представник позивача адвокат Бардаченко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові та у письмових поясненнях. Також представник позивача просив суд врахувати, що депозитний договір, який є предметом позову, з урахуванням положень про автоматичну пролонгацію усіх типових публічних банківських депозитних договорів, передбачену «Умовами та правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», ще є діючим та не розірваний судом. А тому, з урахуванням положень ч.2 ст.653 ЦК України, просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача грошових коштів станом саме на день розірвання судом депозитного договору відповідно до його розрахунку розміру заборгованості станом на 22.05.2020 року. Також Бардаченко В.В. зазначав, що наданий суду останній розрахунок розміру позовних вимог не може вважатися збільшення розміру позовних вимог, адже позивач у своєму позові у прохальній частині простив суд стягнути заборгованість саме станом на день ухвалення рішення про розірвання депозитного договору та посилався на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) у якій ВП ВС зазначає, що 3% річних (ч.2 ст.625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення. Тому вважав безпідставними заперечення представника відповідача про залучення судом розрахунку останнього розміру позовних вимог.

Окрім цього, представник позивача просив суд врахувати надану на запит суду відповідь Національного банку України, яка підтверджує факт укладення позивачем депозитного договору №SAMDN2527 від 10.05.2011 року та факт внесення позивачем відповідних коштів, а також підтверджує автоматичну пролонгацію ПАТ КБ «ПриватБанк» дії цього договору (станом на 01.04.2014 року він знаходився на черговій автоматичній пролонгації: з 10.05.2013 року по 10.05.2014 року) та нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за цим договором за процентними ставками самого договору. Також адвокат Бардаченко В.В. посилався на відповідну практику Верховного Суду по аналогічним справам та наполягав, що наявність такої відповіді суду Національного банку України є достатньою підставою для задоволення позову за відсутності доказів з боку АТ КБ «ПриватБанк» про повернення відповідних коштів ОСОБА_1 , адже за таких обставин відповідно до положень ст.81 ЦПК доказування відсутності дискримінації прав позивача покладається саме на відповідача. Представник також просив суд стягнути із відповідача на користь позивача пеню, сума якої може бути зменшена судом та яка дорівнює розміру коштів, утримуваних банком станом на 01.04.2014 року.

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» адвокат Крапівцева О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. З урахуванням наданого представником банку відзиву, представник просила суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення та відмовити у задоволенні позову, а також врахувати неспіврозмірність нарахованої позивачем пені із сумою вкладу та зменшити її, застосувавши положення ст.551 ЦК України. Крім цього представник відповідача звернула увагу суду на те, що Київським апеляційним судом уже було вирішено спір з даного приводу та ухвалено судове рішення. Також представник відповідача заперечувала проти залучення останнього розрахунку розміру позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вважала його фактичним збільшенням позивачем розміру позовних вимог.

Вислухавши думку представників сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та забезпечені судом докази, враховуючи відзив відповідача на позовну заяву, а також надані представником позивача розрахунки розміру заборгованості та письмові пояснення, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» було укладено мультивалютний договір №SAMDN2527 з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») типу «вклад Мультивалютний» на умовах, визначених «Умовами та Правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: ОСОБА_1 10.05.2011 року в ПАТ КБ «Приватбанк» у рамках одного Мультивалютного вкладу були укладені два депозитні мультивалютні договори №SAMDN2524 (Вклад «Мультивалютний на 12 міс.», оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні, та №SAMDN2527 вклад «Мультивалютний на 12 міс.» оригінал якого у позивача відсутній, але факт укладення якого підтверджено Національним банком України у «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625) (а.с.70), а також підтверджено банківською випискою № 6558528 від 31.07.2014 по особовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 за депозитним договором №SAMDN2527 період з 10.05.2011 року по 31.07.2014 року (а.с.29-31).

За депозитним договором №SAMDN2524 від 10.05.2011 року ОСОБА_1 10.05.2011 року було внесено 693287,55 гривень на рахунок № НОМЕР_1 . За депозитним договором №SAMDN2527 від 10.05.2011 року позивачем ОСОБА_1 10.05.2011 року було внесено 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначені обставини підтверджуються квитанцією №292814103 Тг.№САGRAGR 18248 від 10.05.2011 року про внесення 10025,06 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 та квитанцією №292813237 Тг.№САGRAGR18140 від 10.05.2011 року про внесення 693287,55 гривень на рахунок № НОМЕР_1 за Договором №SAMDN2524, оригінали яких були оглянуті судом під час судового засідання.

Позивачем 11.05.2011, 13.05.2011, 17.05.2011, 19.05.2011 та 23.05.2011 р.р. подавалися заявки на конвертацію коштів за депозитним договором №SAMDN2524, відповідно до яких 693287,55 гривень з основного рахунку № НОМЕР_1 було конвертовано у 86559,06 доларів США, які було зараховано на рахунок № НОМЕР_2 , який є основним рахунком за договором №SAMDN2527, після чого загальна сума вкладу за депозитним мультивалютним договором №SAMDN2527 від 10.05.2011 року станом на 23.05.2011 року складала 96 584,12 доларів США.

Вказані обставини, крім оригіналів квитанцій та оригіналу договору №SAMDN2524 від 10.05.2011 року (з урахуванням зміни дат при його пролонгації), також підтверджуються роздруківкою електронної банківської виписки по рахунку (основна карта у доларах США) № НОМЕР_2 за період з 10.05.2011 року по 14.07.2014 року. Із наданої банком виписки вбачається, що розмір належних позивачу грошових коштів є незмінним (96 584,12 доларів США: з 01.04.2014 року та станом на 31.07.2014 року він не змінився. Чим підтверджуються, що відповідач у односторонньому порядку з 01.04.2014 року припинив нараховувати проценти.

При оцінці судом роздруківки електронної банківської виписки по доларовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 від 31.07.2014 року суд враховує, що вона має силу оригіналу відповідно до положень п.1.1.3.2.29.1 «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначено наступне: «Банк має право надавати Клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в т.ч. електронно-цифрового підпису) мають юридичну силу і без мокрої печатки банку».

27.02.2019 року Верховний Суд у аналогічному спорі з АТ КБ «ПриватБанк» по справі №201/7316/16-ц (провадження №61-10611св18) зазначив наступні позиції: «Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставин, чи укладалися між сторонами договір банківського вкладу та договори банківських рахунків, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування мір відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Судами попередніх інстанцій не враховано вимог зазначених положень процесуального закону, не надано належної оцінки доводам позивача про укладення спірних договорів».

При оцінці наданих позивачем доказів на підтвердження укладення ним депозитного договору, який є предметом справи, суд також враховує й вищезазначену позицію Верховного Суду.

Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст.1058 ЦК України). Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У наданому на ухвалу суду Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625 ) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року, міститься детальна інформація про усі діючі станом на 01.04.2014 року договори, які укладені з ОСОБА_1 . При дослідженні та оцінці зазначеного Звіту (а.с.70) суд враховував «Пояснення щодо заповнення форми №625 Звіт про концентрацію ризиків банків за пасивними операціями банку», що містяться у Постанові Правління НБУ від 19.03.2003 року, якою затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України».

У вказаному Звіті (Форма №625) усі суми зобов`язання банку перед ОСОБА_1 визначені у національній валюті, при переведенні зобов`язання за депозитним договором у доларах США необхідно застосовувати курс НБУ станом на останній день перед поданням Звіту (31.03.2014 року згідно курсу НБУ 1 долар США = 10,9546 грн.).

У зазначеному Звіті (Форма №625) вказані: повні номери депозитних договорів (колонка №9); черговий строк дії депозитних договорів під час їх пролонгації(дата виникнення зобов`язань та дата кінцевого погашення зобов`язань - колонки №10,11); валюта договорів (колонка №12); процентна ставка по кожному з депозитних договорів (колонка №13); балансова вартість зобов`язання - основна сума (колонка №15) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами станом на повний місяць дії кожного з депозитних договорів, що припадає на березень місяць 2014 року; балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати (колонка №17) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з донарахованими процентами за кількість днів, що минули від дати завершення повного місяця дії кожного з депозитних договорів, що припав на березень місяць 2014 року, до дня подання Звіту станом на 01.04.2014 року; загальна сума зобов`язання (колонка №18) вона є сумою колонок № 15 та № 17 - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими та донарахованими процентами станом на 1.04.2014 року - день подання відповідачем Звіту (Форми №625)до НБУ.

Згідно відповіді Національного банку України №18-0005/9933/БГ від 25.02.2020 року (а.с.69) за підписом Начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України з належним чином засвідченим «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625 ) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 встановлено, що це останній Звіт відповідача та після 01.04.2014 року відповідач перестав надавати відповідні звіти до Національного банку України. Відповідно до Постанови НБУ від 19.03.2003 року №124 усі банки України до 01.03.2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма №625).

Окрім цього, вказаною відповіддю підтверджується факт укладення ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору №SAMDN2527 від 10.05.2011 року (станом на 01.04.2014 року він знаходився на другій автоматичній пролонгації (з 10.05.2013 по 10.05.2014) та факт внесення ним відповідних грошових коштів за даним договором, а також нарахування відповідачем процентів по зазначеному договору.

Так, у наданій суду НБУ довідці про розмір належних позивачу грошових коштів у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625 станом на 01.04.2014 року) містяться вичерпні відомості по договору позивача №SAMDN2527 від 10.05.2011 року, необхідні та достатні для підготовки розрахунку, а саме: у колонці №3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку»(Форма №625) від 01.04.2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер ОСОБА_1 - « НОМЕР_7 »; у колонці №9 Звіту зазначений номер «SAMDN2527», укладеного ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору; у колонці №10 Звіту зазначена дата «10.05.2013 року» виникнення чергового «основного зобов`язання» із врахуванням чергової автоматичної пролонгації договору SAMDN2527 від 10.05.2011 року; у колонці №11 Звіту зазначена дата «10.05.2014 року» - це «дата кінцевого погашення зобов`язань» - вона ж є датою закінчення чергової автоматичної пролонгації договору, із настанням якої знову розпочинається наступна автоматична пролонгація, а саме: із дня укладення договору 10.05.2011 року по 10.05.2012 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім із 10.05.2012 року по 10.05.2013 року розпочалася перша автоматична пролонгація дії зазначеного договору; із 10.05.2013 року по 10.05.2014 року (станом на час складання Звіту від 01.04.2014 року) зазначений депозитний договір перебував уже на другій автоматичній пролонгації; потім відбулася наступна пролонгація і т.д. - до часу розірвання у судовому порядку зазначеного договору; у колонці №12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США; у колонці №13 Звіту зазначена процентна ставка «9,75», яка діяла під час чергової автоматичної пролонгації договору із 10.05.2013 року по 10.05.2014 року, до якого ввійшла дата 01.04.2014 року складання вищезазначеного Звіту до НБУ (Форми №625); у колонці №15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» у національній валюті у тисячах гривень - це розмір належних позивачу грошових коштів разом із нарахованими процентами за даним договором, який станом на березень місяць 2014 року він складає «1058 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти « 840 » з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1$=10,9546 гривень) становить 96580,43 доларів США; у колонці №17 зазначена «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - це проценти, які банк повинен сплатити з дати виникнення «основного зобов`язання» (колонка 10) станом на дату (колонка 11) - «92 тис. грн.», що у валюті договору складає 8398,30 доларів США; у колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок №15 та № 17 (сума вкладу після пролонгації та нараховані банком проценти за відповідний період) вона складає 1150 тис.грн., що у валюті договору складає 115000 грн.:10,9546 (курс долара США НБУ станом на 31.03.2014 року - останній день, який включався у розрахунок Форми №625 НБУ станом на 01.04.2014 року)= 104 978,73 доларів США.

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18); постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093св180; постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження №61-16248св18) факт укладення депозитних договорів було підтверджено Національним банком України, який надав суду «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625).

Верховний Суд 05.12.2018 року у аналогічній цивільній справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093 св 18) відмовляючи у задоволенні касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне:

«12. На виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2016 року про забезпечення доказів Національним банком України надано до суду витяг із форми № 625 ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», з якого випливає, що 09 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року у доларах США зі сплатою 8% річних, балансова вартість зобов`язання складає 5 447 300,00 грн. (а.с. 153, т. 2).

13. ПАТ КБ «ПриватБанк» на спростування дійсності зазначених документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року було повернуто позивачу.

19. Суд приймає до уваги зазначений витяг із форми 625 ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», наданий Національним банком України, довідку Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27 травня 2014 року № 11056828 про наявність рахунків позивача в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підтверджує вклад позивача «Стандарт, 3 міс.» на суму 500000,00 доларів США, оформлений 09 жовтня 2013 року.

20. В той же час, оскільки стороною банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, що розташована у місті Дніпро, згідно чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин, зобов`язання за договором банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій ПАТ КБ «ПриватБанк» або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє ПАТ КБ «ПриватБанк» від виконання обов`язків за укладеним з позивачем договором банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року.

21. Що стосується посилань ПАТ КБ «ПриватБанк» на відсутність у відповідача відомостей щодо наявності чи відсутності грошових коштів на рахунку позивача та відсутності у позивача оригіналів документів може свідчити про отримання ним коштів за рахунок майна ПАТ КБ «ПриватБанк» в автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», то вони за вищевикладених обставин, самі по собі підставою для скасування рішення суду першої інстанції бути не можуть, бо не спростовують наявність між сторонами по справі зобов`язань, що витікають з укладеного та чинного договору строкового банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року.

66. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Суди попередніх інстанцій оцінивши докази у справі та встановивши обставини справи на їх підставі відповідно до умов статті 212 ЦПК України 2004 встановили факт укладення договору банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року та його відповідного невиконання відповідачем.

67. Незгода сторони з оцінкою судом доказів у справі та встановленими судом обставинами справи не означає помилковість такої оцінки та встановлених обставин справи. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували існування договору банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року. Перше звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення відповідного вкладу та надання довідки кримською філією відповідача, на яку посилається суд апеляційної інстанції відбулись до набуття чинності постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Верховний Суд 14.11.2018 року ухвалив рішення по аналогічній цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження № 61-16248св18), у якому, відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні його касаційної скарги зазначив наступне: «Згідно з інформацією, наданою Національним банком України щодо вкладника ОСОБА_4, та витягом з форми № 625 «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», станом на 01 квітня 2014 року грошові кошти за договором банківського вкладу від 08 жовтня 2012 року знаходились в банку.

Установивши вказані обставини та надавши належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами дотримана письмова форма банківського вкладу.

Указаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-96цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 06 липня 2016 року у справі № 6-127цс16».

Із офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms з тексту «Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила та/або Договір)», чинних станом на 01.04.2014 року (час чергової автоматичної пролонгації договору, підтвердженої суду Національним банком України у Формі №625 станом на 01.04.2014 р), вбачається наступне:

1.1.1.64. Оферта Банку - публічна пропозиція Банку необмеженій кількості осіб розмістити вклад у Банку на встановлених Банком умовах, які є істотними умовами депозиту - сума, строк депозиту, процентна ставка розміщення. Оферта розміщається Банком на офіційному сайті Банку (постійно доступному для ознайомлення).

1.1.1.64. Офіційний сайт Банку - офіційно зареєстрований за ПАТ КБ «ПриватБанк» сайт у мережі Інтернет, www.privatbank.ua.

2.2.2.3.6. Вклад Мультивалютний.

2.2.3.6.1. Нарахування відсотків по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк, і проводиться на суму коштів на кожному базовому рахунку за кожен календарний день розміщення грошових коштів у БАНКУ виходячи з фактичної кількості днів у році. Відсотки нараховуються за ставками, зазначеними у Заяві. День повернення вкладу в період розрахунку процентів не входить.

2.2.3.6.2. У будь-який робочий для банку день протягом терміну вкладу (але не раніше 7 банківських робочих днів з дати оформлення договору) КЛІЄНТ має можливість всю або частину суми вкладу проконвертувати в одну з доступних на день конвертації валют. Кількість операцій конвертації коштів у рамках даного договору не обмежена. Сума коштів для конвертації в іншу валюту не повинна бути менше встановленої Тарифами БАНКУ.

2.2.3.6.3. Конвертація проводиться на підставі заявки клієнта, представленої в письмовому вигляді у відділенні БАНКУ. Сторони погодилися, що розпорядження КЛІЄНТА про конвертацію коштів, що надійшла за телефоном клієнтської підтримки ( 0562 ) 390000 або 3700, за умови здійснення БАНКОМ стандартної процедури верифікації КЛІЄНТА, встановленої правилами міжнародних платіжних систем, прирівнюється до письмового розпорядження КЛІЄНТА. Конвертація коштів здійснюється за курсом банку, що діють на момент конвертації.

2.2.3.6.4. У разі, якщо конвертація коштів здійснюється після 17-00, конвертація і зарахування коштів на рахунок можуть бути зроблені наступним операційним днем БАНКУ. У разі, якщо конвертація коштів здійснюється у вихідний або святковий день, конвертація і зарахування коштів на рахунок здійснюється поточним операційним днем БАНКУ.

2.2.3.6.5. Всі рухи за вкладом, із зазначенням курсу конвертації і суми угоди вказуються у виписці по вкладу, а в разі подання Заявки на конвертацію коштів у відділенні БАНКУ, додатково фіксуються в Заявці КЛІЄНТА.

2.2.3.6.6. При конвертації суми коштів, нараховані відсотки не конвертуються і на новий рахунок не переносяться.

1.1.3.2.28. При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами.

1.1.3.2.29. Банк має право проставляти на документах печатку шляхом використання технічних друкованих пристроїв, що дозволяють перетворювати і роздруковувати електронний зразок відбитка механічної печатки в зображення його на папері.

2.2.1.9. Процедура автоматичного продовження вкладів. Дана процедура застосовується для всіх вкладів за винятком вкладів, зазначених у п.2.2.1.10

2.2.1.9.1 . У разі, якщо після закінчення терміну вкладу Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу, і Банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у Заяві термін вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. При цьому числення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. У тому випадку, якщо БАНК заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через sms повідомляє про це КЛІЄНТА за реквізитами, вказаними в клієнтській базі ПриватБанку, не пізніше ніж за 2 календарних дні до закінчення терміну вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, у випадку, якщо після закінчення терміну вкладу Клієнт не подав дистанційне розпорядження Банку про закриття вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у дистанційному розпорядженні на відкриття депозиту. Термін вкладу продовжується неодноразово без подачі Клієнтом дистанційного розпорядження про закриття вкладу. При цьому , обчислення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу.

2.2.1.9.2 . При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в БАНКУ для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.

2.2.1.10. Процедура автоматичного продовження вкладів "Стандарт" і "Депозит плюс" в іноземній валюті (долар США і євро) терміном 366/367 днів з мінімальним терміном 366/367 днів.

2.2.1.22. Угода про розміщення вкладу набирає чинності з дня підписання Заяви і припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, ця угода набирає чинності з дня подачі дистанційного розпорядження (заявки) на відкриття депозитного рахунку. Дія угоди припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов цієї угоди.

2.8.1.12. Банк зобов`язується:

2.8.1.12.3. Забезпечувати схоронність коштів клієнта.

Також в матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит ведучого персонального банкіра ПАТ КБ «ПриватБанк» з 30.05.2008 року по 02.11.2010 року (з 02.11.2010 року по 13.12.2013 року переведена на посаду Керівника Центру відділенням VIP обслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк») Акиф`євої Ірини Євгеніївни (а.с.84), яка від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» укладала та підписувала депозитні договори із ОСОБА_1 . Також представником позивача суду надано засвідчену копію її трудової книжки з відповідними записами (а.с.25). Зазначені докази не були спростовані представником АТ КБ «ПриватБанк» у ході судового розгляду справи.

У вищезазначеній відповіді адвокату Сердюк Юлії Олегівні (судом перевірені відомості щодо зазначеного адвоката в Реєстрі адвокатів України - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2054, видане 21.12.2016 року Радою адвокатів харківської області) Акиф`єва Ірина Євгеніївна , зокрема, зазначає наступне мовою оригіналу: « Должна пояснить, что договора №SAMDN2524 и №SAMDN2527 открыты в рамках одного Мультивалютного вклада, основным преимуществом которого являлось право клиента окрыть одновременно три счета в доларах США, евро, гривна с правом неограниченное количество раз конвертировать денежные средства по курсу ПАО КБ «ПриватБанк» на момент подачи клиентом заявления о намерении перечислить валюту между счетами вклада, но не более одного объема денежных средств первоначально внесенных на счета Договоров Мультивалютного вклада».

Також можливість та порядок конвертації коштів за мультивалютним рахунком ОСОБА_1 підтверджуються «Умовами та правилами надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк»: п.2.2.3.6.3. Конвертація проводиться на підставі заявки клієнта, представленої в письмовому вигляді у відділенні БАНКУ.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі №761/34628/15-ц (провадження №61-4828св19): «Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Верховний Суд у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі №316/265/17 (провадження № 61-4981св19), зокрема, дійшов висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Також, зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19)…….Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору».

Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 року по аналогічній цивільній справі №316/265/17 (провадження №61-20111св19) щодо юридичної сили банківських виписок зазначив наступне: «Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший аналогічний документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Зазначена правова позиція висловлена також в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі №6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Верховний Суд 12.09.2019 року в аналогічній цивільній справі №234/3636/16-ц (провадження №61-28787св18) за позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення депозиту, відкритого та внесеного у відділенні Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначив наступну правову позицію: «Доводи касаційної скарги про те, що зазначена виписка не є належним та допустимим доказом, оскільки «видана» 01 листопада 2014 року Кримською філією ПАТ КБ «ПриватБанк», діяльність якої на час видачі виписки було припинено, є необґрунтованими.

Виписка від 01 листопада 2014 року, вих. №199991233, за період з 17 лютого до 01 листопада 2014 року за рахунком № НОМЕР_1, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , дійсно була видана за підписом керівника департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ Чорного А. В. Однак підпис цієї посадової особи скріплений печаткою саме юридичної особи - ПАТ КБ «ПриватБанк», на якій зазначено і місце розташування банку - м. Дніпропетровськ.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що станом на 01 листопада 2014 року в структурі відповідача був відсутній департамент з координації роботи з клієнтами Кримського РУ та ОСОБА_3 не займав посаду керівника цього департаменту, відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, відповідно до підпункту 1.1.3.2.29.1 пункту 1.1.3 глави 1.1 розділу 1 «Загальне» Умов та правил, ПАТ «ПриватБанк» має право надавати клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в тому числі електронно-цифрового підпису) або іншого аналогу власноручного підпису уповноваженого представника Банку. Такі електронні документи мають статус оригіналу та мають юридичну силу.

Згідно з підпунктом 1.1.3.2.11 пункту 1.1.3 глави 1.1 розділу 1 «Загальне» Умов та правил, Банк має право надавати письмові відповіді клієнтам тільки за зверненнями, відправленими на офіційну юридичну адресу Банку: АДРЕСА_1.

Саме у електронному вигляді позивачу й була надана виписка від 01 листопада 2014 року, яка підписана шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, тому вона згідно з Умовами та правилами має статус оригіналу та юридичну силу».

Верховний Суд 11.09.2019 року в аналогічній цивільній справі №591/678/16-ц (провадження №61-22658св18) за позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення депозиту, відкритого та внесеного у Кримській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначив наступну правову позицію: «Відповідно до пункту 7 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція № 492), умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Договір банківського рахунка, договір банківського вкладу та договір рахунка умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Банк зобов`язаний надати клієнту в спосіб, визначений банком і клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного (депозитного) сертифіката».

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунку клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору». Абсолютно аналогічну позицію висловив Верховний Суд 16.05.2018 року по цивільній справі №201/8674/14-ц (провадження № 61-405св18). Аналогічну позицію Верховний Суд зазначив у п.67 мотивувальної частини своєї постанови від 05.12.2018 року по справі №201/10374/14-ц (провадження №61-12093св 18).

Суд, порівнюючи банківську виписку № 6558528 від 31.07.2014 по особовому рахунку (основна карта) № НОМЕР_2 з відповіддю суду Національного банку України, звертає увагу на те, що з 01.04.2014 року та по 31.07.2014 року сума банківського вкладу ОСОБА_1 не змінилася, тобто Банк в односторонньому порядку в порушення положень п. 2.2.1.9.1 та п. 2.2.1.9.2 «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив нараховувати проценти за діючим депозитним договором №SAMDN2527, пролонгація якого ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджена датами у колонках №№10, 11 Звіту (Форма №625) НБУ.

Із 2014 року позивач звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами повернути належний йому вклад за Мультивалютним договором, до складу якого входили депозитні договори: №SAMDN2524 та №SAMDN2527 (а.с.12-13), але відповідач добровільно відмовився розривати зазначені договори на умовах самих договорів, відповідно до положень власних «Умов та правил надання банківських послуг».

Суд вважає, що самі по собі звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про повернення йому коштів не свідчать про добровільне розірвання сторонами вищезазначеного депозитного договору, адже таке звернення є необхідною, але не достатньою умовою розірвання договору. Із урахуванням положення п.2.2.1.9.1 та п.2.2.1.22 та п. 2.2.1.9.2 «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк, депозитний договір ОСОБА_1 є діючим, а тому відповідно до положень ч.2 ст.653 ЦК України по ньому повинні нараховуватися проценти за ставками АТ КБ «ПриватБанк» для відповідного типу публічних договорів, а не за договорами типу «До запиту» та «На вимогу» із нарахуванням 1% річних та відповідно 0,01%, на що помилково вказує у своєму відзиві відповідач. Вказана позиція підтверджується нижчезазначеною практикою Верховного Суду.

26.12.2019 року Верховний Суд у постанові по цивільній справі №201/202/16-ц (провадження №61-3879св18) залишив без змін рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.11.2017 року, яким було донараховано проценти з 01.04.2014 року (дати надання суду відповіді Національного банку України у вигляді витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), по день ухвалення судом рішення про розірвання депозитних договорів. При цьому Верховний Суд зазначив: «Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних втрат та ухвалюючи у цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що вказані позовні вимоги обґрунтовувались останньою пролонгацією договорів та неповерненням банком вкладів на її вимогу».

Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив, що суд зазначає, що на підставі ст.830 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує їх на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави ( Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, №13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)».

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а вимогами ст.525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

За ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до вимог ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

З наданих позивачем та витребуваних від Національного банку України судом доказів вбачається, що 10.05.2011 року позивачем було укладено спірний депозитний договір №SAMDN2527 із основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , на який станом на 23.05.2011 року було перераховано 96 584,12 доларів США, що підтверджується оригіналами квитанцій та заяв про конвертацію грошових коштів, та з процентами станом на 01.04.2014 року сума вкладу у валюті договору складала 104 978,73 доларів США, що підтверджується відповіддю Національного банку України у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625) станом на 01.04.2014 року, порядковий номер договору SAMDN2527 у Звіті №6, колонка №18 із загальним розміром зобов`язань, в якій зазначено загальний розмір зобов`язання у національній валюті 1150 тис. грн., що у валюті договору станом на 01.04.2013 року складає 104 978,73 доларів США.

Натомість, відповідач не надав суду жодного доказу на спростування вищезазначеного та доказів того, що вищевказані грошові кошти були виплачені ОСОБА_1 . За таких обставин відповідно до положень ст.81 ЦПК України доказування відсутності дискримінації прав позивача покладається саме на відповідача.

Щодо стягнення 3% річних, то Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначає, що 3% річних (ч.2 ст.625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення, а саме: «Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 13 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення (у даному випадку постанови Великої Палати Верховного Суду), що становить 1081 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 13 000,00 доларів США х 1081 день х 3 : 100 : 365 = 1 155,04 доларів США.

Оскільки на день перегляду судового рішення касаційним судом боргове зобов`язання не виконане, Велика Палата Верховного Суду здійснила розрахунок 3% річних з урахуванням належного тлумачення частини другої статті 625 ЦК України. Тому у цій частині судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до статті 412 ЦПК України.

Щодо стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №6-64цс19) з цього приводу зазначила наступне: «Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі».

Згідно з вимогами ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні положення ч.3 ст.551 ЦК України суд керується принципами добросовісності, справедливості, співмірності та враховує наявність інших обставин, які з врахуванням роз`яснень Конституційного Суду України в рішенні по справі №7-рп/2013 від 11.07.2013 року можна вважати істотними для зменшення судом розміру неустойки (ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін).

Чинним законодавством України не визначено до якої конкретно суми суд може зменшувати розмір пені.

При вирішенні позовних вимог про стягнення неустойки, суд враховує установлену суддівську практику, яка викладена, зокрема, Київським апеляційним судом у своїй постанові від 18 грудня 2019 року по аналогічній справі №643/3666/18 про стягнення пені з АТ КБ «ПриватБанк» з приводу прохання Банку ще більше зменшити пеню, суд зазначив наступне «доводи відповідача про те, що розмір пені перевищує розмір депозиту, оскільки стягнуто з банку пеню в сумі 104 284 грн. 93 коп. при тому, що розмір депозиту складав 100 000,00 грн., колегія суддів не приймає, оскільки законом не визначено, до якої конкретно суми суд може зменшувати розмір пені. У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновком суду, що пеня була зменшена до тієї суми, яку банк не повертав протягом тривалого часу та яка була присуджена судом до повернення». Верховний Суд в постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №910/1828/19 про стягнення з банку пені зазначив наступну правову позицію: «При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 року по аналогічній цивільній справі №757/56287/18-ц (провадження № 61-1581св20) щодо визначення бази для нарахування неустойки (пені) за неповернення АТ КБ «ПриватБанк» депозитів зазначив наступне: «У зв`язку з цим висновок судів про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів. Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі №757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі №359/8114/17 (провадження №61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі 335/11482/16-ц (провадження №61-19787св19), від 12 лютого 2020 року у справі №643/6454/16-ц (провадження №61-27396св18), від 29 січня 2020 року у справі №757/53464/18 (провадження №61-14248св19) та від 12 лютого 2020 року у справі №757/42043/18-ц (провадження №61-8130св19).

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд бере до уваги таке. Відшкодування, передбачене частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», спрямоване на компенсацію вкладнику його майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку банку.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд, враховуючи положення частини третьої статті 551 ЦК України та вимоги ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, вважає зменшити розмір неустойки до 1 000 000 грн., загальний розмір якої за наданими суду розрахунками значно перевищує розмір збитків. Зменшуючи такий розмір нижче суми, порівняно із розміром неповернутого вкладу, суд приймає до уваги, що відповідач мав право (обов`язок) виконати умови договору добровільно або в примусовому порядку (шляхом стягнення суми за судовим рішенням), однак даний строк до 2020 року був затягнутий через ненадання до суду позивачем необхідних доказів, у зв`язку з чим даний спір потягнув за собою невиплату (нестягнення у судовому порядку) коштів по теперішній час.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, викладені обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, а тому суд вважає: розірвати депозитний договір №SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , укладений 10.05.2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), та стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача наступні грошові кошти: суму основного боргу за банківським вкладом у валюті договору станом на 01.04.2014 року у сумі 104 978 доларів 73 центи США; проценти за період з 01.04.2014 року по 22.05.2020 року у валюті договору у сумі 62 898,79 доларів 79 центів США; 3% річних за період із 22.05.2017 року по 22.05.2020 року у сумі 9 448 доларів 09 центів США; неустойку (пеню) за період із 22.05.2019 року по 22.05.2020 року у сумі 1 000 000 гривень 00 копійок.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у сумі 384,20 грн., а також судовий збір у розмірі 10 510,00 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 211, 247, 259, 263, 279, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 524, 525, 526, 549, 550, 625, 629, 653, 654, 1058, 1059, 1061 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Розірвати депозитний договір №SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , укладений 10.05.2011 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) грошові кошти:

-суму основного боргу за банківським вкладом у валюті договору станом на 01.04.2014 року у сумі 104 978 (сто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) доларів 73 центи США;

-проценти за період з 01.04.2014 року по 22.05.2020 року у валюті договору у сумі 62 898,79 (шістдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) доларів 79 центів США;

-3% річних за період із 22.05.2017 року по 22.05.2020 року у сумі 9 448 (дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) доларів 09 центів США;

-Неустойку (пеню) за період із 22.05.2019 року по 22.05.2020 року у сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.06.2020 року.

Суддя