Провадження № 2/344/1300/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Караїм Ю.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року, згідно з яким АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 44869.50 грн. на термін до 20.04.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.08.2019 року має заборгованість в розмірі 271 555,27 гривень, яка складається: 18771,25 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 42998,84 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2520,00 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 207265,18 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року в розмірі 271 555, 27 гривень та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Про судове засідання відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.04.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IFI0АN00020004.

Згідно договору Банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 20.04.2011 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 44 869,50 гривень, для купівлі автомобіля, а також у розмірі 8 869,50 гривень на сплату страхових платежів, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримавши кошти зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановленому кредитним договором.

Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Укладеним між сторонами договором № IFI0АN00020004 передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Так, згідно з умовами п.1.1 вказаного кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти готівкою через касу на строк з до 20.04.2011р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 44 869,50 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 8 869,50 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту,комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Періодом сплати вважати з «20» по «25» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен був надавати ПриватБанку кошти (щомісячний платіж) у сумі 945,78 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складався із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долару США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Проте, відповідачем ОСОБА_1 були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 квітня 2006 року відповідач станом на 20.08.2019 року має заборгованість у розмірі 271 555,27 гривень, яка складається:

18771,25 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

42998,84 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

2520,00 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

207265,18 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано.

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитно - заставного договору від 20 квітня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про припинення договору у зв`язку із його виконанням.

Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

При цьому, згідно вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 771 гривень 25 копійок - підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Разом з заборгованістю за тілом кредиту стягненню підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 42 998 гривень 84 копійки та заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 2520 гривень 00 копійок.

Вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та пункту 4 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процес в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, передбачено право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд, керуючись засадами розумності та справедливості, вважає за можливе на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України зменшити розмір штрафної санкції - пені за прострочене зобов`язання, що підлягає стягненню з відповідача, до 18 800 гривень 00 копійок з урахуванням заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 771 гривень 25 копійок.

Враховуючи вищезазначене, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором від 20 квітня 2006 року становить 82 290 гривень 09 копійок та складається з: 18 771 гривень 25 копійок (заборгованість за тілом кредиту) + 42 998 гривень 84 копійки (заборгованість за відсотками за користування кредитом) + 2 520 гривень 00 копійок (заборгованість за комісією за користування кредитом) + 18 800 гривень 00 копійок (заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 4073 гривні 33 копійки, що підтверджено платіжним дорученням №IHB90B2R3C від 30 жовтня 2019 року.

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 82 290 гривень 09 копійок, що становить 30,30 %.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2526 гривень 62 копійки (8371,84:10030,18 %= 1234 гривні 22 копійки).

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 202, 204, 546, 551, 610, 626, 625, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 133, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження якого: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, ) заборгованість за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року у розмірі 82 290 гривень 09 копійок та складається з: 18 771 гривень 25 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 42 998 гривень 84 копійки - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 520 гривень 00 копійок - заборгованість за комісією за користування кредитом; 18 800 гривень 00 копійок - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження якого: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, ) 1234 гривні 22 копійки - витрат по оплаті судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк подання до суду заяви про перегляд заочного рішення та його апеляційного оскарження обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25 травня 2020 року.

Суддя Ковалюк І.П.