Справа № 548/1777/19
Провадження №2-д/548/1/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Миркушіної Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області цивільну справу №548/1777/19 за клопотанням Інспекції Міністерства по податкам і зборам республіки Білорусь по Молодечненському району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 , -

Обставини справи:

До Хорольського районного суду Полтавської області надійшло клопотання Інспекції Міністерства по податкам і зборам республіки Білорусь по Молодечненському району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 .

23.08.2019 року Хорольський районний суд Полтавської області постановив ухвалу про прийняття справи до провадження, яку разом з додатками направив за місцем проживання боржника ОСОБА_1 з пропозицією останньому надати свої заперечення та докази або відмовитися від подання заперечень.

ОСОБА_1 своїх заперечень до суду не надав, тому на підставі ч.2 ст.395 ЦПК України, а саме якщо після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року було призначено судовий розгляд клопотання Інспекції Міністерства по податкам і зборам республіки Білорусь по Молодечненському району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та вказав, що визнає клопотання та не заперечує проти його задоволення.

Згідно ч.5 ст.467ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до ч.1ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Республікою Білорусь чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Відповідно до частини 2 статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

У відповідності до ч.1 ст.463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.2 ст.466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.ст.81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань провизнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Сторони Договору, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь від 23 листопада 2018 року, задоволено позов ОСОБА_2 , та стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 33% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 75 % бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 31 травня 2018 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати зі сплати державного мита в розмірі 170 білоруських рублів 10 копійок.

Зазначене рішення набрало законної сили 11 грудня 2018 року.

Також вбачається, що рішення Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь від 23.11.2018 року в частині стягнення судових витрат не виконувалось і підлягає виконанню.

Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання: клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду подано у відповідності до вимог ст.463 ЦПК України.

Згідно ч.6 ст.467 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та ст.463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду, оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 року, ст.ст.462-467 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Інспекції Міністерства по податкам і зборам республіки Білорусь по Молодечненському району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати на території України рішення суду Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь від 23 листопада 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави державне мито в розмірі 170 білоруських рублів 10 копійок.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Молодечненського району Мінської області Республіки Білорусь від 23 листопада 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави державне мито в розмірі 170 білоруських рублів 10 копійок.

Копію ухвали направити стягувачеві та боржникові, на підставі рішення іноземного суду та цієї ухвали, після набрання нею чинності, видати виконавчий лист, який надіслати на виконання в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 07.04.2020 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна