АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2029 року

м. Чернівці

справа № 713/1940/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.,

секретар Чубрей І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на його користь 250 000 гривень в рахунок повернення банківського вкладу, 40 380 гривень річних на суму неповернутого депозиту, 236 750 гривень інфляційних втрат на суму неповернутого депозиту, 2 737 500 гривень пені за неповернення депозитних коштів, 27 677 гривень 92 копійки річних на суму несплачених відсотків за депозитом, 104 828 гривень 13 копійок інфляційних втрат на суму несплачених відсотків, 3 427 187 гривень 50 копійок пені за неповернення відсотків за користування депозитом, а всього грошових коштів на суму 7 168 073 гривні 54 копійки.

Посилався на те, що 14 грудня 2012 року між сторонами було укладено депозитний договір. Відповідно до умов вказаного договору позивач вніс на депозитний рахунок 250 000 гривень з відсотковою ставкою 25 процентів річних строком на 3 місяці.

9 квітня 2014 року позивач звернувся до банку з заявою про розірвання договору депозиту та повернення належних йому коштів та відсотків відповідно до умов цього договору, однак відповідачем такі кошти повернуті не були.

Зазначав, що внаслідок порушення грошового зобов`язання відповідачем, він має право на стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували внесення ним коштів для зарахування на вкладний рахунок, а саме ощадну книжку або сертифікат чи заяви на переказ коштів та квитанції, меморіальний ордер, які посвідчені підписом касира та печаткою каси.

Заява №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року на оформлення вкладу «Строковий», не може бути визнана належним підтвердженням укладення договору.

В матеріалах справи відсутні квитанції про перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що висновок суду першої інстанції про недодержання письмової форми договору банківського вкладу є неправомірним, оскільки зроблений судом всупереч фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що договір банківського вкладу був укладений в приміщенні банку, підписаний працівником Вижницького відділення банку ОСОБА_3 , яка діяла відповідно до виданої відповідачем довіреності. Також про укладення договору свідчить підписання сторонами заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року.

Суд першої інстанції також не врахував показання позивача, які він надав у якості свідка, та інших свідків щодо укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів у визначеній сторонами такого договору сумі.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, необлікування на рахунку банку грошових коштів, отриманих від позивача на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу є невиконанням банком своїх обов`язків, внаслідок вчинення його працівниками протиправних дій.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 1172 ЦК України, оскільки позов з вказаних підстав не заявлявся. До вказаних правовідносин підлягають застосуванню статті 526, 625,1058-1065 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідач зазначав, що з наданих позивачем документів не вбачається факту укладення договору банківського вкладу. Подання банку заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року на оформлення вкладу «Строковий» не свідчить про укладення договору банківського вкладу. Позивачем не доведено факт внесення грошових коштів на депозитний рахунок.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно заяви № SAMDN4 від 14 грудня 2012 року на оформлення вкладу «Строковий», вбачається, що ОСОБА_1 , що діє на підставі особистого волевиявлення, просив оформити в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу: 250000 гривень; строк вкладу: 3 місяці по 14 березня 2013 року включно; процентна ставка на дату укладення вкладу: 25,0 % річних; період нарахування процентів по вкладу: один місяць; мінімальний строк вкладу: один місяць; особовий рахунок: № НОМЕР_1 (а.с.6).

9 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до керуючого головним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 із заявою. Просив у зв`язку із закінченням терміну договору №SAMDN4 від 14 грудня 2013 року такий договір розірвати та повернути йому вклад та нарахувати проценти по даному вкладу згідно тарифної ставки договору по даному вкладу починаючи з 18 березня 2014 року, оскільки він їх не отримував у Вижницькому відділені ПриватБанку (а.с.7).

З копії висновку експерта №1970-К від 7 грудня 2017 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі: «Заяву оформив (підпис)» у заяві № №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року, виконані ОСОБА_3 (а.с.55-56).

З копії висновку експерта №1988-К від 14 грудня 2017 року вбачається, що відбитки печатки «Україна Чернівецька філія Публічного акціонерного товариства «Комерційного Банку ПриватБанк», «Вижницьке відділення», документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_3 , Код НОМЕР_2», в заяві №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року, нанесені флексографським способом високого друку з використанням еластичного кліше (а.с.59-61).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24 січня 2020 року вбачається, що депозитний договір по заяві SAMDN4 від 14 грудня 2012 року на оформлення вкладу «Строковий» на 3 місяць на суму 250 000 гривень із процентною ставкою у розмірі 25% річних між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не укладався, на балансі банку ніколи не перебував, в програмних комплексах банку відсутній та ніколи не був зареєстрований. Крім того, номер договору, найменування (назва) вкладу та процентна ставка не відповідає чинним вкладам на дату, яка вказана у договорі (а.с.118).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частиною 1 статті стаття 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт укладення договору банківського вкладу у письмовій формі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкції № 174) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Верховний Суд у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), зокрема, дійшов висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотримано, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Також, зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладення договору банківського вкладу у письмовій формі. Наявність заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року без підтвердження внесення грошової суми на депозитний рахунок банку не може свідчити про дотримання письмової форми договору банківського вкладу.

Помилковим є аргумент апелянта про те, що він вважав, що заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року, підписаної працівником Вижницького відділення АТ КБ «ПриватБанк», було достатньо для підтвердження укладення договору банківського вкладу в письмовій формі.

З пунктів 2.3.1-2.3.8 Керівництва по депозитним процедурам фізичних осіб ПриватБанку вбачається, що при прийманні депозитного вкладу укладається письмовий договір (відповідно до пункту 2.1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) між банком та вкладником.

Операціоніст вносить дані, необхідні для заведення депозитної угоди в програмний комплекс Приват48. Бланк депозитного договору доступний для друку тільки після внесення клієнтом грошових коштів в касу банку і проведення операції касиром. Договір повністю роздруковується з Приват48 в двох екземплярах (для банка та клієнта).

Після внесення грошей в касу та пред`явлення операціоністу оплаченої квитанції, операціоніст видає вкладнику повністю оформлений договір. Клієнт отримує договір з графічним зображенням печатки банку та факсимільним підписом Голови Правління банку, надрукованим з ПК Приват48. Ніякого додаткового до оформлення бланку договору не вимагається (а.с.64-65,107-114).

З пояснень учасників справи та наданих ними доказів вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаними положеннями Керівництва по депозитним процедурам фізичних осіб ПриватБанку, а тому знав про необхідність отримання письмового договору банківського вкладу, підписаного Головою Правління банку.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам, викладеним у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

Вказаний правовий висновок стосується правовідносин, де вкладнику було видано документ на підтвердження внесення коштів, який не відповідає певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу. У даному випадку в матеріалах відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджували внесення позивачем коштів в сумі 250 000 гривень на депозитний рахунок банку.

Помилковим є також посилання апелянта на обставини, які були встановлені в ході розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц та ухвалені за наслідком такого судового розгляду рішення суду.

В цивільній справі №713/1187/14-ц не була предметом судового розгляду вимога щодо повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, укладеного на підставі заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року. Судові рішення за наслідками розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц стосувалися іншого договору банківського вкладу та інших обставин.

Також апеляційний суд вважає безпідставним аргумент апелянта про те, що показання свідків є належними та допустимими доказами у даній справі.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, що встановлено частиною 1 статті 218 ЦК України.

Зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК України (зокрема у частині 2 статті 937, частині 3 статті 949 цього Кодексу).

Якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, зокрема для підтвердження внесення коштів з метою укладення договору банківського вкладу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 182/2462/16-ц.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає правильним аргумент скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 1166, 1172, 1177 ЦК України.

Вказані положення закону регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків за завдану майнову шкоду. Однак, предметом розгляду у цій цивільній справі є вимоги позивача про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу на підставі положень статей 526, 625, 1059, 1060, 1061 ЦК України і саме ці норми матеріального права мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Однак застосування вказаних норм матеріального права не вплинуло на правильність вирішення спору, а тому відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення. Крім того, з судового рішення не вбачається висновків суду щодо предмету спору із застосуванням положень статей 1166, 1172, 1177 ЦК України.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 квітня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді І.Б. Перепелюк

Н.Ю. Половінкіна