КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №759/673/19 Головуючий у І інстанції П`ятничук І.В.
Провадження №22-ц/824/6699/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням суду на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 890 грн. щомісячно. Оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» збільшено розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, даний розмір аліментів не є достатнім для задоволення потреб та належного утримання дитини.

На підставі викладеного, просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року по справі № 360/587/17, до 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року.

Збільшено розмір аліментів, що підлягає стягненню, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач під час судового засідання, яке відбулося 16 січня 2020 року з порушенням норм процесуального законодавства надав довідку №1-г від 08 січня 2020 року про те, що він працює в ТОВ «Столичний комфорт» з 03 грудня 2019 року на посаді столяра зі щомісячним окладом 5500 грн. згідно штатного розпису.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, відповідач повинен подати до суду докази разом з поданням відзиву. Копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був приймати до уваги та долучати до матеріалів справи надану відповідачем довідку про місце роботи та розмір заробітної плати.

Окрім того, ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач під час розгляду справи зазначав, що отримає невисоку заробітну плату та не має можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн., однак прибував в судові засідання до суду першої інстанції зі своїм представником, за послуги якого потрібно сплачувати кошти, що свідчить про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати рішення суду першої інстанції змінити, збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , разом з тим, поданий ним відзив не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 не долучено до відзиву докази направлення такого відзиву всім іншим особам, які беруть участь у справі, як це передбачено ч. 4 ст. 360 ЦПК України.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07 липня 2001 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказаний шлюб розірвано відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 травня 2014 року.

Сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 13 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати в сумі 1354,94 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року було змінено розмір аліментів, визначений рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19 лютого 2015 року, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду (24 червня 2016 року), до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 серпня 2017 року вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 890 (вісімсот дев`яносто) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки №1512 від 23 листопада 2018 року ОСОБА_3 є студенткою І-го курсу Київського університету ім.Грінченка.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігається в Центрі первинної медико-санітарної допомоги Святошинського району м.Києва.

Відповідач з 03 грудня 2019 року працює в ТОВ «Столичний комфорт» на посаді столяра і отримує заробітну плату в розмірі 5500 грн. згідно штатного розкладу.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як платник аліментів працює, має стійкий та постійний дохід та має можливість сплачувати аліменти не у твердій грошовій сумі, а в часті від усього заробітку (доходу), а розмір аліментів, відповідно, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів до 3500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що законодавством України було збільшено розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та з порушенням норм процесуального права прийняв до уваги подану відповідачем в підготовчому судовому засіданні довідку №1-г від 08 січня 2020 року про те, що він працює в ТОВ «Столичний комфорт» з 03 грудня 2019 року на посаді столяра зі щомісячним окладом 5500 грн. згідно штатного розпису, то колегія суддів вважає, такі доводи безпідставними, враховуючи таке.

Так, відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 16 січня 2020 року, відповідач в судовому засіданні просив суд першої інстанції долучити до матеріалів справи копію довідки №1-г від 08 січня 2020 року про те, що він працює в ТОВ «Столичний комфорт» з 03 грудня 2019 року на посаді столяра зі щомісячним окладом 5500 грн. згідно штатного розпису, питання про долучення такої довідки ставилося на обговорення, однак заперечуючи проти долучення довідки до матеріалів справи представник позивача ОСОБА_5 не скористався наданим йому правом заявити клопотання про витребування довідки про доходи від податкових органів, які б або підтвердили твердження відповідача у справі або спростували б.

Окрім того, така довідка була подана під час підготовчого судового засідання метою якого, у відповідності до ст. 195 ЦПК України, є виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, які визначені ст. 189 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніш тощо.

Таким чином, судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права при вирішенні питання у підготовчому засіданні про долучення до матеріалів справи довідки №1-г від 08 січня 2020 року про те, що він працює в ТОВ «Столичний комфорт» з 03 грудня 2019 року на посаді столяра зі щомісячним окладом 5500 грн. згідно штатного розпису.

Разом з тим, згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану судову справу, не визначився з характером спірних правовідносин, невірно застосував норми матеріального права, а саме не врахував положення ст. 192 СК України, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції не обмежує суд апеляційної інстанції доводами та вимогами апеляційної скарги.

Отже, відповідно до ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 року - 2027 гривень, з 01 липня - 2118 гривень, з 01 грудня - 2218 гривень.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Така ж позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така ж позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 вересня 2019 року по справі №459/2181/17.

Таким чином, заявляючи вимогу про збільшення розміру аліментів ОСОБА_1 повинна була надати суду докази на підтвердження зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я платника аліментів або ж докази, які підтверджують ці ж обставини щодо неї. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що вимога ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів до 3500 грн. обґрунтовується лише зміною законодавства України, яким визначається розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не вказує будь-яких інших підстав, що передбачені ст. 192 СК України.

Отже, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального права, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 83, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: