ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/801/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6357/19 Категорія: 310020000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лінніка Миколи Сергійовичана рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька,

в с т а н о в и л а :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є інвалідом першої групи по зору. Згідно довідки №1398 від 15 квітня 2019 року Головного управління ПФ України в Черкаській області ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в мінімальному розмірі 1 497 грн., яка є його єдиним доходом увесь час. Інших джерел доходів не має. Він є самотнім чоловіком похилого віку, дружини чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально немає. Практично вся пенсія, яку він отримує, витрачається на оплату комунальних послуг. При цьому існує борг станом на 31 березня 2019 року по оплаті гарячого водопостачання 31920,43 грн. Вказує що він має хронічні захворювання та потребує постійного лікування на яке потрібні кошти. Щомісячно витрачає як мінімум на ліки близько 300 гривень.

При оплаті в повному розмірі комунальних послуг отримуваних грошових коштів на придбання харчів та ліків фактично не залишається. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може. Його дочка ОСОБА_2 жодної грошової підтримки не надає.

Враховуючи його непрацездатним, інвалідність першої групи по зору, скрутне матеріальне становище та необхідність постійного лікування та відсутність джерел доходу, крім пенсії, вважає, що у нього є право на отримання аліментів від відповідачки щомісячно.

Просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання батька в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно і довічно.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат по інвалідності, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та просив суд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що крім встановленого судом і підтвердженого факту непрацездатності позивача як інваліда 1-ї групи по зору і взагалі людини похилого віку, що вже само по собі є свідченням того, що особа потребує взагалі сторонньої допомоги і обмежена в своїх діях фізично та потребує підвищених затрат для проживання, то позивачем надано суду підтвердження того, що він одинока людина, сума витрат на оплату комунальних послуг достатньо значна і він має заборгованість по сплаті даних послуг. Крім того, у зв`язку з наявними хронічними хворобами, позивач несе певні затрати на придбання ліків.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з своєю дружиною, сплачував аліменти на утримання своєї дочки, приймав активну участь у її вихованні, ніс додаткові витрати на її виховання.

В даний час у позивача дуже скрутне матеріальне становище і інших родичів він фактично не має. Він інвалід і не може обходитися без сторонньої допомоги. Добровільно допомагати йому дочка не бажає, хоча має для цього можливості.

14 квітня 2020 року ОСОБА_2 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам. по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідач заперечує проти вимог апеляційної скарги в повному обсязі. Вважає оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до повторно виданого 12 квітня 2019 року свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_2 / ОСОБА_2/ /а.с. 5/.

Позивач є пенсіонером і знаходиться на обліку в Управлінні ПФ в Черкаській області, де отримує пенсію за віком у розмірі: за листопад 2018 року - в сумі 1452 гривні , за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року - в сумі 1 497 грн., що підтверджується довідкою Управління № 1398 від 15 квітня 2019 року.

Відповідно до довідки Черкаської обласної МСЕК № 2 від 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 є інвалідом І групи по зору.

З 26 лютого 2004 року зареєстрований як фізична особа підприємець з видом діяльності неспеціалізована оптова торгівля /а.с. 7 за реєстрацією в матеріалах за заявою про перегляд заочного рішення/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,9 кв.м, житловою площею 43,3 кв.м. /а.с. 107/. Із наданих ксерокопій квитанцій /а.с. 14/ вбачається, що в жовтні 2018 року позивачем були придбані ліки, а саме краплі для очей вартістю 154 гривні 50 копійок, в листопаді 2018 року також були придбані ліки, краплі для очей вартістю 162 гривні 69 копійок.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Отже, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, можна зробити висновок, що право на утримання право повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання належного майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду в травні 2019 року, з грудня 2018 року по квітень 2019 року позивач отримував пенсію за віком у розмірі 1497 грн., що підтверджується розрахунком наданим Пенсійним фондом України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум дляосіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року становив - 1497 грн.

В листопаді 2018 року пенсія позивача становила 1452 гривні, при тому, що прожитковий мінімум в листопаді 2018 року відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» був встановлений в розмірі 1435 гривень /з липня 2018 року/.

Враховуючи, що станом на час звернення до суду ОСОБА_1 отримував пенсію у розмірі, яка відповідала розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, доказів того, що ним значна сума коштів витрачається на лікування позивач суду не надав, має у власності майно, а саме 5/6 частин квартири в м. Черкаси, зареєстрований як фізична особа - підприємець, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що він потребує матеріальної допомоги від дочки в розумінні статті 202 СК України.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів враховує, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що його пенсія не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що у зв`язку з наявними хронічними хворобами, позивач несе певні затрати на придбання ліків, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні лише дві ксерокопії чеків на придбання ліків за жовтень та листопад 2018 року в сумах відповідно 154 гривні 50 копійок /жовтень 2018 року придбання крапель для очей), та 162 гривні 69 копійок /листопад 2018 року придбання крапель для очей/. Крім того докази того, що ОСОБА_1 має хронічні захворювання та потребує постійного лікування в матеріалах справи відсутні. Консультативний висновок спеціаліста від серпня 2016 ТОВ «Офтальмологічний центр «Новий зір» та медична картка амбулаторного хворого, надані позивачем в матеріали справи утримують інформацію щодо встановленого діагнозу та не можуть свідчити про наявність у останнього хронічних захворювань та наявність потреби у постійному лікуванні.

Докази того, що ОСОБА_1 має хронічні захворювання та несе певні витрати на придбання ліків, як в суд першої інстанції так і до апеляційної скарги надано не було.

Сам факт статусу інваліда першої групи, заборгованості за комунальні послуги та наявність кредитних зобов`язань за кредитами отриманими в минулі роки, на які ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідачки на користь непрацездатного батька у розумінні статті 202 СК України.

Що стосується посилань скаржника про те, що він не отримує дохід від підприємницької діяльності, то в даному випадку слід зазначити, що ОСОБА_1 з 2004 року і по теперішній час зареєстрований, як фізична особа - підприємець, а податкову декларацію про відсутність доходу подав до суду лише за 2019 рік. Доказів того, що в його діяльності виникла заборгованість по звітам і він не може у зв`язку з цим припинити свою діяльність, суду також надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лінніка Миколи Сергійовича- залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька- залишити без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах викладених в статті 389 ЦПК України з урахуванням положень п.3. Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова