Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 681/596/16-ц

провадження № 61-30208св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., Талалай О. І., Ярмолюка О. І.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до ОСОБА_1 з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18 668,02 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору, укладеного

26 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

3. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджені наказом від 06 березня

2010 року №СП-2010-256 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, при укладанні якого сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України.

4. Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області

від 27 листопада 2017 року у складі судді Горщар А. Г. у задоволенні позову відмовлено.

6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач кошти в сумі

8 085 грн від банку не отримувала та вчасно повідомила банк про несанкціоноване зняття з її карти грошових коштів, а відтак, не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, оскільки електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

7. Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня

2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Полонського районного суду від 27 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

8. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 18 668,02 грн кредитної заборгованості та 2 067 грн судового збору.

9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 кредитну карту не втрачала, 26 січня 2015 року спілкувалася по телефону з невідомою особою, яка назвалася працівником банку і саме цього дня з карткового рахунку ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів в сумі 8 085 грн. Транзакція з перерахування коштів була проведена з використанням правильних ідентифікуючих карту даних, а саме: було коректно введено номер карти, строк її дії та CVV код, а також код, що прийшов в СМС повідомленні на телефон ОСОБА_1 , відтак відповідальність за таку операцію лежить на останній.

10. Матеріали кримінального провадження, відкритого за фактом шахрайських дій щодо ОСОБА_1 та інші докази у справі не вказують на відсутність вини останньої щодо неналежного виконання зобов`язання щодо повернення коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що постанова апеляційного суду прийнята при неповному встановленні обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

13. Апеляційний суд безпідставно не врахував, що ОСОБА_1 не отримувала кошти від банку в сумі 8 085 грн, одразу повідомила банк про зняття коштів з її картки. Також вживала дії щодо встановлення винних осіб у їх незаконному заволодінні, картку не втрачала, ПІН-код до неї не розголошувала, вжила всі необхідні заходи для своєчасного повідомлення банку про несанкціоноване зняття коштів з рахунку.

Доводи інших учасників справи

14. Відзив щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

16. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17. 26 листопада 2013 року на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ ««ПриватБанк» між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна»/Gold, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

18. Сторони визначили, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

19. 24 січня 2015 року з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснено переказ коштів в сумі 8 085 грн із вказівкою призначення платежу - «переказ з картки». Оплата була здійснена через сервіс ( https://card2card.com.ua/payments/), тобто через сторонній еквайзер.

20. В цей же день ОСОБА_1 звернулась до банку та повідомила про те, що з її картки були зняті кошти та просила відмінити трансакцію.

21. У банку відсутня будь-яка інформація щодо особи, яка здійснила даний переказ, оскільки він був здійснений за допомогою стороннього еквайзеру, тобто без використання картки.

22. 24 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася письмово до банку із заявою про відміну трансакції, оскільки вона не знімала коштів, на яку отримувала щомісячно, починаючи з лютого по червень 2015 року однотипні відповіді банку про те, що по її заяві проводиться перевірка.

23. Цього ж дня Полонським відділенням поліції Хмельницької області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000042 за частиною першою статті 190 КК України по вказаному факту шахрайства.

24. Станом на 17 лютого 2016 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 18 668,02 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

26. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

27. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

28. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги,під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Частиною першою статті 402 ЦПК Українив редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

30. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з

ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі

18 668,02 грн, із яких: 9 312,05 грн заборгованість за кредитом; 7 190,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн заборгованість за пенею; 500 грн штраф (фіксована частина) та 865,14 грн штраф (процентна складова).

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту

32. У справі, яка переглядається, відповідач заперечує факт отримання нею кредиту у розмірі 8 085 грн. Зазначала, що вказана сума була знята з її картки шахрайським способом, що підтверджено відомостями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 за частиною першою статті 190 КК України по вказаному факту шахрайства.

33. За правилами статей 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

34. Статтею 57 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

35. Факт укладення сторонами договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом сторонами не заперечується. Разом із кредитною карткою для ОСОБА_1 було надано ПІН-код до неї.

36. ОСОБА_1 кредитну карту не втрачала.Згідно розрахунку заборгованості по кредитній картці ОСОБА_1 24 січня 2015 року з її картки було знято

8 085 грн.

37. Разом із тим, відповідач не спростувала факт перерахування на її кредитну картку вказаної суми.

38. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така транзакція з перерахування коштів була проведена в результаті розголошення персональних даних позичальника, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та призвела до безпідставного списання коштів, з карткового рахунку відповідача.

39. Сам по собі лише факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 190 КК України не доводить наведені обставини.

40. Слід зауважити, що в разі встановлення винних осіб у скоєнні шахрайських дій щодо відповідача та доведення їх вини позичальник не позбавлена права на відшкодування завданої шкоди в порядку встановленому законом.

41. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

42. Оскільки позичальником не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 312,05 грн, про які зазначено у позовній заяві, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 9 312,05 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, за користування кредитними коштами, пені, комісії і штрафів

43. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

44. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

45. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

46. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

47. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

48. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

49. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

50. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

51. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

52. За умовами доданих до позовної заяви тарифів по престижним карткам Visa, яка не підписана позичальником, базова процентна ставка за кредитом становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості.

53. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається банк у позовній заяві, не містять підпису позичальника, що не доводить тієї обставини, що саме ці Умови кредитування розуміла

ОСОБА_1 , була ознайомлена і погодилася з ними.

54. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

55. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

56. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

57. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

58. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

59. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

60. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

61. У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження

№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

62. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, штрафи, пеню та комісію.

63. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 листопада 2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини кредитного договору.

64. Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

65. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

66. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

67. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

68. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

69. Таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками по заборгованості за користування кредитними коштами, пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та комісію є безпідставними.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

70. Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

71. Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

72. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Полонського районного суду Хмельницької області

від 27 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 рокускасувати, ухвалити нове рішення.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі

9 312,05 грн.

4. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська