Житомирський апеляційний суд
Справа №273/280/20 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 82 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Бєлкіної Д.С. у м. Баранівка

у цивільній справі №273/280/20за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнароджний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Аска - життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із названим позовом та просила визнати недійсним кредитний договір №101 від 10.12.2018 року.

В обгрунтування заявлених вимог зазначала, що 10.12.2018 року між нею та АТ «Перший Український Міжнароджний Банк» укладено кредитний договір 101, за умовами якого остання отримала кредит на загальні споживчі цілі шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відповідно до пунктів 2-5 Заяви відповідач (Банк) надає позивачу (Позичальнику) кредит в сумі 57500,00 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 50 000,00 грн.; для оплати Договору страхування 200,00 грн.; для сплати Разової комісії - 300,00 грн.; строк Кредиту та Договору страхування - 36 місяців (пункт 3); розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,60 % річних (пункт 4); розмір процентної ставки: - 12% річних (пункт 5); разова комісія: - 0.00 % річних + 300 грн. (підпункт 5.1.пункту 5).

Вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору було порушено її права як споживача. Зокрема відповідачем, у порушення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не було належним чином ознайомлено з умовами кредитування, не було надано повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору, та сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідачем ця інформація не надавалася та вона не ставила будь-які свої підписи про таке ознайомлення. Зазначала, що сам договір комплексного банківського обслуговування вона не отримала, а їй лише було надано примірник Заяви №5001. Вважала, що вказаними діями відповідач ввів її в оману.

Крім того, на думку позивачки, при укладенні кредитного договору відповідачем було порушено вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі положення щодо стягнення банком супутніх платежів - комісій за обслуговування кредитної заборгованості згідно п.4 Заяви. Позивач також посилалася на те, що несправедливими є умови договору щодо послуг страхування із страховою компанією відповідача. Вказані обставини у сукупності є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів позовної заяви. Крім того апелянт вважає, що кредитний договір на момент його підписання не містив ряд обов`язкових відомостей згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 10.12.2018 року позивачем ОСОБА_1 шляхом підписання заяви беззастережно підтверджено, що вона приймає публічну пропозицію відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в повному обсязі, з урахуванням умов надання послуг, яка розміщена на сайті відповідача, і погодилася з тим, що може обрати будь-яку із запропонованих послуг, які передбачені Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. У разі обрання послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї ж Заяви вона підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах, а саме з наданням кредиту на: загальні споживчі цілі; оплата Договору страхування; сплата Разової комісії Банку. Відповідно до преамбули Заяви (Оферти) №101 та відповідно до пунктів 2-5 Заяви відповідач (Банк) надає позивачу (Позичальнику) кредит в сумі 57500,00 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 50 000,00 грн.; для оплати Договору страхування 200,00 грн.; для сплати Разової комісії - 300,00 грн.; строк Кредиту та Договору страхування - 36 місяців (пункт 3); розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,60 % річних (пункт 4); розмір процентної ставки: - 12% річних (пункт 5); разова комісія: - 0.00 % річних + 300 грн. (підпункт 5.1.пункту 5).

В заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також розміщений графік платежів позичальника на 36 місяців, позивач у разі своєчасного внесення платежів щомісяця до 10 числа має здійснювати платіж в сумі 2070,00 грн., який складається з погашення основної суми та суми погашення процентів за користування кредитом, також у графіку визначено платіжний період та кількість днів у розрахунковому періоді. (а.с. 10)

Докази щодо недійсності кредитного договору позивачем не надані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того що ст. 11 передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», при підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов.

Також суд правильно вважав, що позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору, у зв`язку із порушенням вимог ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підлягають до задоволення, оскільки в заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також розміщена заява на приєднання до Договору страхування життя у зв`язку з укладенням договору споживчого кредитування страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська Акціонерна Стахова Компанія «Аска-Життя», . Предметом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю Застрахованої особи. Доказів порушень Закону України «Про страхування» (зі змінами та доповненнями) при укладенні вказаних Договору страхування життя, суду не надано.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг.

У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У відповідності до умов Договору позивач підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що до підписання Договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Тому, суд обгрунтовано вважав, що немає підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Також відсутні і підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача.

Так, відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, укладений з порушенням вищевказаних вимог нормативно-правових актів. При підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов.

Відповідно до ст. 998 ЦК України, договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що в заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також розміщена заява на приєднання до Договору страхування життя у зв`язку з укладенням договору споживчого кредитування страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська Акціонерна Стахова Компанія «Аска-Життя», .

Предметом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю Застрахованої особи.

Доказів порушень Закону України «Про страхування» ( зі змінами та доповненнями) при укладенні вказаних Договору страхування життя, суду не надано.

Відповідно до заяви про приєднання страхувальник повідомлений, що страхування є добровільним і надається за його бажанням у зв`язку з укладенням договору споживчого кредитування.

Підписавши вказану заяву, позивач підтвердила, що укладення з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом підтвердила, що ознайомлена із правилами страхування, розуміє їх зміст, цілком погоджується з ними. Позивач самостійно визначила єдиним вигодонабувачем страхування життя Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», .

Позивачем не надано суду належних доказів того, що вказану заяву підписала не вона, а інша особа.

Таким чином, оскільки Договір страхування життя вчинений у формі, встановленій законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку нявним у справі доказам у взаємозв`язку із положеннями чинного законодавства та не знайшов підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору страхування у зв`язку із порушенням положень ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про страхування».

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості умов кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору, матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляцйної скарги про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм чинного цивільного матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.268,367,368,374,375,381-384,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: