Справа № 521/8772/19
Провадження № 2/521/448/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання Петренчук О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 79 184 гривень 10 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 50 000 гривень 00 копійок, свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.

20 липня 2016 року, приблизно о 10 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi», р/н НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Овідіопольська дорога здійснила виїзд на регульоване перехрестя вул. Овідіопольська дорога - вул. Іванівський міст - вул. С. Ріхтера, на заборонений сигнал світлофора, чим порушила п. 8.7.3. (е) ПДР України, та в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем «Toyota Саmrу», р/н НОМЕР_2 , під керуванням позивача - ОСОБА_3 , який здійснюючи рух по АДРЕСА_3 , з боку АДРЕСА_4 . В. АДРЕСА_5 в напрямку вул. АДРЕСА_6 дорога, виконував маневр лівого повороту з вул. Іванівський міст на вул. С. Ріхтера у Малиновському районі м. Одеси.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля «Тоуоtа Саmrу», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року (справа № 521/15727/16-п) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпаП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили 17.10.2016 року.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника «Mitsubishi», д.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "НОВА", та згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 гривень. Але 05.05.2016 року ПрАТ «СК «НОВА» через заборгованість до фондів МТСБУ позбавлена членства в МТСБУ. Розпорядженням Нацкомфінпослуг № 1002 від 12.05.2016 «Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» - відповідно ПрАТ «СК «НОВА» позбавлена усіх видів ліцензій та Розпорядженням № 2008 від 18.08.2018 - виключена з Державного реєстру фінансових установ.

Згідно позовної заяви, позивач - ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а, отже, правомірно володів цим майном, а тому, має право на відшкодування завданої шкоди.

Згідно позовної заяви, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Тоуоtа Саmrу», номер кузову НОМЕР_4 , мав реєстраційний номер НОМЕР_2 (зазначений у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року (справа № 521/15727/16-п) та транзитний номер НОМЕР_5 (зазначений у Висновку № 5757 експертного, автотоварознавчого дослідження від 14.08.2016). Позивач зазначає, що на дату подачі позову, реєстраційний номер автомобіля «Тоуоtа Саmrу», номер кузову НОМЕР_4 , - НОМЕР_6 .

Відповідно до Висновку № 5757 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення ринкової вартості, вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_5 від 14 серпня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з урахуванням фізичного зносу запчастин складає 79 184 гривень 00 копійок.

Щодо визначення розміру моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, позивач зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди, позивач переніс фізичний біль та душевні страждання пов`язані з тілесними ушкодженнями, втратою майна, вимушеними змінами у житті у зв`язку з втратою можливості забезпечувати свою сім`ю. Як більшість з людей, що зазнали наслідків дорожньо-транспортної пригоди, дотепер, позивач відчуває душевні страждання із-за страху сідати за кермо, що заважає йому жити у звичайному ритмі життя, продовжувати активне громадське життя та займатися професійною діяльністю. Також, залишається відкритим питання чи зможе позивач побороти отримані фобії та відновити професійну придатність у повному обсязі. Позивач стверджує, що відсутні будь-які грошові кошти, які б могли компенсувати ці страждання, однак компенсація у розмірі 50 000 гривень якоюсь мірою пом`якшила б їх наслідки. Визначаючи розмір моральної шкоди позивач, виходив з принципів справедливості, розумності та достатності.

На підставі вищевикладеного, вартість майнової шкоди, завданої позивачу джерелом підвищеної небезпеки, складає 79 184 гривень 00 копійок, розмір моральної шкоди - 50 000 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що страхове відшкодування позивачем отримано не було. Взаєморозрахунків з винуватцем у вчиненні ДТП, також, не проводилося. Фактичний розміром шкоди на теперішній час залишається невідшкодованим, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2

26.05.2020 року учасники справи у судове засідання з`явились. Представник позивача ОСОБА_4 просила позовну заяву задовольнити. Представник відповідачки ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд встановив, що 20 липня 2016 року, приблизно о 10 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi», р/н НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Овідіопольська дорога здійснила виїзд на регульоване перехрестя вул. Овідіопольська дорога - вул. Іванівський міст - вул. С. Ріхтера, на заборонений сигнал світлофора, чим порушила п. 8.7.3. (е) ПДР України, та в результаті чого допустила зіткнення з автомобілем «Toyota Саmrу», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача - ОСОБА_3 , який здійснюючи рух по АДРЕСА_3 , з боку АДРЕСА_7 . АДРЕСА_5 в напрямку вул АДРЕСА_6 дорога, виконував маневр лівого повороту з вул. Іванівський міст на вул. С. Ріхтера у Малиновському районі м. Одеси.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля «Тоуоtа Саmrу», д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 42).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а, отже, правомірно володів цим майном, а тому, має право на відшкодування завданої шкоди (а.с.14).

Аналогічного висновку прийшов у своїй постанові Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 року у справі 200/21358/15-ц, провадження №61-37571св18.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року (справа № 521/15727/16-п) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпаП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили 17.10.2016 року (а.с.10).

Дані факти були встановленні у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року, а отже згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до Висновку № 5757 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення ринкової вартості, вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_5 від 14 серпня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з урахуванням фізичного зносу запчастин складає 79 184 гривень 00 копійок (а.с. 15 -41).

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Тоуоtа Саmrу», номер кузову НОМЕР_4 , мав реєстраційний номер НОМЕР_2 (зазначений у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2016 року справа № 521/15727/16-п) та транзитний номер НОМЕР_5 (зазначений у Висновку № 5757 експертного, автотоварознавчого дослідження від 14.08.2016). Позивач зазначає, що на дату подачі позову, реєстраційний номер автомобіля «Тоуоtа Саmrу», номер кузову НОМЕР_4 , - НОМЕР_6 (а.с. 12-13).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням приписів ст.ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання шкоди майну фізичної особи, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) . До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Mitsubishi», р/н НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "НОВА", та згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100 000 гривень. Але 05.05.2016 року ПрАТ «СК «НОВА» через заборгованість до фондів МТСБУ позбавлена членства в МТСБУ. Розпорядженням Нацкомфінпослуг № 1002 від 12.05.2016 «Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» - відповідно ПрАТ «СК «НОВА» позбавлена усіх видів ліцензій та Розпорядженням № 2008 від 18.08.2018 - виключена з Державного реєстру фінансових установ (а.с.11).

Згідно ст. 4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Згідно ч. 3 ст. 20 ст. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

МТСБУ на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує шкоду, спричинену внаслідок ДТП на території України, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу та майну, яке знаходилося в ньому; у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування».

У відповідності до положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Отже, судом встановлено, що позивачем не було подано ніяких доказів звернення до МТСБУ за відшкодуванням за страховим випадком, що стався 20 липня 2016 року, приблизно о 10 год. 10 хв. з вини ОСОБА_2 а, отже суд не може встановити чи виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у МТСБУ, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності МТСБУ.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до і погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під час визначення розміру відшкодування судами слід враховувати саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача, обсяг гтраждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні вія відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (зазначена позиція наведена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 (справа № 236/893/17).

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є , зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ст. 261 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно п. ґ, ч. 1, ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, судом встановлено, що позивач не звертався до МТСБУ для отримання відшкодування, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди під час страхового випадку, що стався 20 липня 2016 року, приблизно о 10 год. 10 хв. з вини ОСОБА_2 , а, отже суд не може встановити чи виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у МТСБУ, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі наведених аргументів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. 4, 23, 20, 261, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 22, 23, 993, 999, 1167, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 204, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 352 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2020 року.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок