Справа № 467/392/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

при секретарі Калайді К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16302,64 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний на військову службу за мобілізацією та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (на теперішній час НОМЕР_1 ) від 29.01.2015 року №7 його було зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду курсанта навчального батальйону та поставлено на всі види забезпечення.

10.03.2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (на теперішній час НОМЕР_1 ) від 12.06.2015р. №11-РС у зв`язку з самовільним залишенням військової частини його було зараховано в розпорядження командира військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2019 р. №171 солдат ОСОБА_1 повернувся до військової частини та був зарахований на всі види забезпечення.

Під час перевірки наявності майна виданого у користування солдату ОСОБА_1 була виявлена нестача військового майна, яке було ним отримано та втрачено за час проходження служби по мобілізації.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2019 року №169 та на підставі акту службового розслідування від 20.08.2019 року вх.№26/197 ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну з його вини державі на суму 18317,18 грн. Факт отримання майна солдатом ОСОБА_1 та його втрата підтверджується ордером на отримання майна №231, роздавальною відомістю, довідкою-розрахунком залишкової вартості майна речової служби №2/18 від 14.08.2019 року та поясненнями ОСОБА_1 від 16.08.2019 року під час проведення службового розслідування.

ОСОБА_1 ознайомлений з наказом про притягнення його до матеріальної відповідальності, свою провину визнав та відшкодував частину заборгованості у сумі 2014,54 грн. Залишок заборгованості в сумі 16302,64 грн. станом на 30.03.2020 року на рахунок військової частини ОСОБА_1 не сплачено. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну державі в сумі 16302,64 грн.

Ухвалою від 10.04.2020 року провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 відкрите, справу визначено розглядати у порядку загального позовного провадження, відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Відповідач відзив на позов до суду не подав.

В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку підготовчого судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

До початку підготовчого судового засідання від відповідача ОСОБА_1 надійшла письмова заява від 26.05.2020 року про визнання позову, в якій він в повному обсязі визнав позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 16302,64 грн. та обставини, якими позивач обґрунтовує позов. Справу просив розглядати без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний на військову службу за мобілізацією 29.01.2015 року та направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та його було зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду курсанта навчального батальйону та поставлено на всі види забезпечення.

10.03.2015 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину без поважних причин та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (на теперішній час НОМЕР_1 ) від 12.06.2015р. №11-РС у зв`язку з самовільним залишенням військової частини його було зараховано в розпорядження командира військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2019 р. №171 солдат ОСОБА_1 повернувся до військової частини та був зарахований на всі види забезпечення.

Під час перевірки наявності майна виданого у користування солдату ОСОБА_1 була виявлена нестача військового майна, яке було ним отримано та втрачено за час проходження служби по мобілізації.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2018 року №503 проведено службове розслідування за фактом відсутності речового майна, виданого у особисте користування солдату ОСОБА_1 .

Під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 під час проходження військової служби дійсно отримав майно речової служби та в результаті незадовільного відношення до його збереження, самоусунення від контролю за його збереженням майно було ним втрачено.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2019 року №169 та на підставі акту службового розслідування від 20.08.2019 року вх.№26/197 ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну з його вини державі на суму 18317,18 грн. Факт отримання майна солдатом ОСОБА_1 та його втрата підтверджується ордером на отримання майна №231, роздавальною відомістю, довідкою-розрахунком залишкової вартості майна речової служби №2/18 від 14.08.2019 року та поясненнями ОСОБА_1 від 16.08.2019 року під час проведення службового розслідування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ознайомлений з наказом про притягнення його до матеріальної відповідальності, свою провину визнав та відшкодував частину заборгованості у сумі 2014,54 грн., що підтверджується випискою від 06.09.2019 року.

На підставі Указу Президента України №271/2016 від 24.06.2016 року солдат ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2019 року №177.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.ч.1,2,4 ст.206 ЦПК України).

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та обставини, зазначені у позові у поданій суду відповідній письмовій заяві, з урахуванням того, що обставини, викладені у позовній заяві та у заяві про визнання позову не викликають у суду сумнів щодо їх достовірності та добровільності визнання позову, а також враховуючи те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 1051,00 грн. Інша частина понесених судових витрат на сплату судового збору в розмірі 1051,00 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 142, 259, 263 265, ЦПК України, ст.ст. 15, 22, 1166, ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 16302 (шістнадцять тисяч триста дві) грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Повернути з державного бюджету на користь військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 червня 2020 року.

Суддя І.О.Догарєва