Справа № 361/388/20
Провадження № 2/361/1702/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначала, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.04.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., укладеного між нею та її чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого №195702247 від 08.01.2020 р.

У свою чергу, її чоловік ОСОБА_3 отримав право власності на це майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.10.2005 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. Весь цей час вона і відповідач були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Син позивача відповідач ОСОБА_2 , 1991 року народження, не проживає в спірній квартирі без поважних причин, про що складено Акт обстеження житлово-побутових умов №76 від 24.12.2019 р. депутатом Броварської міської ради ОСОБА_4 у присутності свідків-сусідів: ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 (кв. АДРЕСА_3 ), які вказали на те, що у квартирі проживає та зареєстрована позивач, а її син ОСОБА_2 , 1991 р.н., зареєстрований, але не проживає з 2015 року.

Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Відповідач за власним бажанням виїхав за межі України та влаштувався на роботу в іншій країні. На даний час відповідач має трудовий контракт з ТОВ з міжнародної торгівлі «Алеся» (Китайська Народна Республіка), який укладено на період з 09.09.2019 р. по 09.09.2022 р. (на 3 роки).

Крім того, відповідач у березні 2015 року отримав громадянство Російської Федерації та паспорт громадянина Російської Федерації, що свідчить про відсутність намірів проживати за зареєстрованим місцем проживання у м. Бровари.

З копії трудової книжки відповідача, оформленої в Російській Федерації, вбачається, що він з 01.06.2015 р. по 27.07.2018 р. працював у ВАТ «360 авіаційний ремонтний завод» (м. Рязань, Російська Федерація).

Відповідач у м. Бровари останні декілька років не приїжджає, спілкування відбувається виключно через Інтернет (месенджери, електронну пошту).

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4 .

В підготовче судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, оскільки він вже багато років як виїхав з України до Російської Федерації. За цей час він влаштувався там на роботу. Працював економістом на ВАТ «360 авіаційний завод» м. Рязань, Російська Федерація (2015 - 2018 роки). Зараз працює фінансовим менеджером у Китайській Народній Республіці, м. Ченду, провінція Сичуань. Наразі уклав контракт на роботу до 09.09.2022 р. Повертатися на проживання у м. Бровари волевиявлення та наміру не має. Планує і в подальшому проживати та працювати за межами України. Житлом він забезпечений, має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , де і зареєстрований на даний час. З березня 2015 року він отримав громадянство Російської Федерації та пов`язує свої плани на життя з цією державою.

Разом з тим, зазначав, що приїхати до позивача особисто для зняття з реєстрації у квартирі, де він прописаний, не має можливості. Навантаження по роботі, а також обмеження пересування через пандемію COVID-19 позбавляють його можливості приїхати в Україну, тому просив суд задовольнити позов його матері ОСОБА_1 в повному обсязі, справу розглядати у його відсутність.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 08.04.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., укладеного між нею та її чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого №195702247 від 08.01.2020 р. (а.с.5-7).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов №76 від 24.12.2019 р., складеного депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_4 у присутності свідків-сусідів: ОСОБА_5 (кв. АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (кв. АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 (кв. АДРЕСА_3 ), у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживає та зареєстрована позивач ОСОБА_1 , а її син ОСОБА_2 , 1991 р.н., зареєстрований, але не проживає у спірній квартирі з 2015 року (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_2 має трудовий контракт з ТОВ з міжнародної торгівлі «Алеся» (Китайська Народна Республіка), який укладено на період з 09.09.2019 р. по 09.09.2022 р. (на 3 роки) (а.с.10-18).

18 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина Російської Федерації (а.с.8-9).

З копії трудової книжки відповідача ОСОБА_2 , оформленої в Російській Федерації, вбачається, що він з 01.06.2015 р. по 27.07.2018 р. працював у ВАТ «360 авіаційний ремонтний завод» (м. Рязань, Російська Федерація) (а.с.19-20).

Житлом відповідач забезпечений, має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , де і зареєстрований на даний час, що підтверджується договором дарування квартири від 12 вересня 2015 року та свідоцтвом про державну реєстрацію прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що повертатися на проживання у м. Бровари волевиявлення та наміру відповідач ОСОБА_2 не має, планує і в подальшому проживати та працювати за межами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4 , так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський