10.04.2020 227/4439/19
10 квітня 2020 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Кошлі А.О.
за участю секретаря судового засідання Михайловської Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради (ЄУНСС №227/4439/19), -
23 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на користь позивача в розмірі ј частини з усіх видів доходів, третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради. В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є опікуном та рідною тіткою малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач ОСОБА_3 Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько за вироком суду визнаний винним та позбавлений волі на строк 10 років. Малолітня дитина перебуває на обліку в місцевому органі опіки та піклування Добропільської м/р як дитина, яка позбавлена батьківського піклування. Також дитина перебуває на повному матеріальному та моральному утриманні позивача, проживає разом з нею. Протягом усього періоду після звільнення у 2018 році відповідач жодних дій або зацікавленості щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина не проявляє, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про розгляд справи. Надала до суду заяву про розгляд цивільної справи за її позовом про позбавлення батьківських прав без її участі, на позовних вимогах наполягає.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду та відзиву не надав.
Представник третьої особи опіки та піклування Добропільської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений. Представник органу опіки та піклування Добропільської м/р Бажинова О.М. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача №03/0519-10/02 від 09.04.2020 року.
Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 січня 2007 року батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.8).
Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).
Вироком Добропільського міськрайонного суду від 18.12.2008 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та позбавлено волі строком на 10 років (а.с.10-14).

Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №60 від 15.01.2009 року призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім племінником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а..с16).

Згідно довідки №1633 від 01.04.2019 року виконавчого комітету Білицької міської ради про склад сім`ї, ОСОБА_2 , 2006 р.н., проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Рапортом інспектора ЮП Добропільського ВП від 19.03.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, не працює, має групу інвалідності, малолітнім сином не цікавиться протягом тривалого часу (а.с.35).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради від 09.04.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане буде відповідати інтересам дитини.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно ч.2 ст. 150Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання свого сина ОСОБА_2 , не займався його вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавиться його життям, станом здоров`я, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, свідомо не вчиняє дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з сином, який потребує батьківської уваги та виховання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина підставними та підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача аліментів, то суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до вимог ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як передбачено ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів.

З огляду на викладені обставини, та з урахуванням того, що позивачку було призначено законним опікуном над неповнолітнім племінником ОСОБА_2 , та яка з 2009 року виконує обов`язки піклувальника дитини, звернулася до суду, крім іншого, з вимогою про стягнення на її користь аліментів в розмірі ј з усіх видів доходів відповідача на утримання неповнолітнього, суд вважає за необхідне дані позовні вимоги задовольнити частково, оскільки в ході судового розгляду обставин відсутні докази про можливість відповідачем сплати аліментів у розмірі визначеному позивачем, стягнувши з відповідача в розпорядження позивача на утримання ОСОБА_2 , щомісячно аліменти у розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька щодо надання утримання дитині відповідно до її віку, при цьому, суд враховує такий обов`язок і опікуна, що дозволить створити умови життя необхідні для розвитку дитини.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 164, 165 СК України ст.59 ЦК України, керуючись статтями ст. 4, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування Добропільської міської ради (адреса місцезнаходження: Донецька область м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83, ) - задовольнити частково.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/10 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О.Кошля

10.04.2020