РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.,

при секретарі судових засідань - Коваль А.О.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ,

Представник ТОВ «Харківгазбут» - Чикаліна Г.В.,

Представник АТ «ОГС «Харківміськгаз» - Іванова Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив та просив суд: визнати незаконними дії ТОВ «Харківгаз Збут», ПАТ «Харківміськгаз» (на теперішній час АТ) щодо нарахування йому за особовим рахунком НОМЕР_1 заборгованості за послуги газопостачання в сумі 7861,54 грн.; зобов`язати ПАТ «Харківміськгаз» скасувати нараховану заборгованість в сумі 7861,54 грн. за послуги газопостачання за особовим рахунком НОМЕР_1 ; визнати незаконною вимогу ТОВ «Харківгаз Збут» про сплату заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 за послуги газопостачання в сумі 7861,54 грн. та відключення від системи газопостачання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.07.2018 року ним отримано позовну заяву від ТОВ «Харківгаз Збут» з вимогою про стягнення з нього суми боргу -10246,34 грн., судовий збір та штрафні санкції за нібито порушення правил користування природним газом. 22.03.2018 року між ним та ПАТ «Харківміськгаз» було укладено договір на зберігання вузла обліку природного газу, згідно з яким в його будинку було встановлено побутовий лічильник газу марки САМГАЗ С-2,5№5893907. При цьому, згідно повідомлення від 30.08.2018 року про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості йому пред`явлено заборгованість в сумі 7861,54 грн. Вказав, що протягом 2016-2018 р.р. він неодноразово звертався до керівництва та співробітників ТОВ «Харківгаз Збут» задля встановлення лічильника, однак його звернення залишились без розгляду. Актом про порушення від 10.08.2016 року №20/1435 нібито встановлено порушення, а саме його відмова від встановлення ПЛГ, що здійснюється за ініціативою та за кошти оператора ГРМ. Зазначив, що йому невідомо які були причини переведення його на граничні норми споживання, оскільки він законодавства не порушував, сплачував щомісячно за газ без затримок. Все наведене на його думку свідчить про штучне створення обставин для виникнення у нього заборгованості. Також у позові наголосив, що витрати на правову допомогу можуть скласти 2000 грн.

26.10.2018 року ТОВ «Харківгаз Збут» через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування представник зазначив, що 01.07.2015 року на виконання ЗУ «Про ринок природного газу» статусу гарантованого постачальника природного газу на території м. Харкова та Харківської області набуло ТОВ «Харківгаз збут», якому відповідно до Постанови Національної комісії видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану), вугільних родовищ за регульованим тарифом терміном дії з 01.07.2015 року по 30.06.2020 р. Водночас, ПАТ «Харківміськгаз» з 01.07.2015 року на підставі ЗУ «Про ринок природного газу» №329 від 09.04.2015 року не є постачальником природного газу населенню м. Харкова, а здійснює лише функції розподілу природного газу на території м. Харкова та Харківської області. ПАТ «Харківміськгаз» є ліцензіатом з розподілу природного газу на підставі ліцензії. Обидва підприємства паралельно існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції з 01.07.2015 року. Вказані підприємства є різними та не підпорядкованими один одному. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, обов`язок щодо об лікування та інших видів розподілу природного газу відноситься до функцій газорозподільного підприємства ПАТ «Харківміськгаз». ТОВ «Харківгаз Збут» позбавлений в бухгалтерському та податковому обліках виділяти та корегувати частини обсягів природного газу, які були розподілені ПАТ «Харківміськгаз» та доставлені підприємством до об`єкту споживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначили, що на особовому рахунку позивача обліковується заборгованість в сумі 7890,24 грн. (в тому числі з приводу порушень ОСОБА_1 вимог п.4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, а саме відмови споживача від встановлення ПЛГ, що здійснюється з ініціативи та за кошти оператора ГРМ з урахуванням ЗУ «Про комерційний облік природного газу». На підставі чого нарахування по особовому рахунку позивача з 10.08.2016 року по 22.03.2018 проводилось за граничними нормами споживання.

07.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ПАТ «Харківміськгаз» в якому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначили, що порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ЗУ «Про ринок природного газу». ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №2260-VІІІ від 21.12.2017 року граничні терміни перенесено з 01 січня 2018 року на 01 січня 2021 року. Так, 10.08.2016 року на виконання приписів Кодексу ГРМ представниками позивача (оператора ГРМ) було складено акт про порушення №20/1435, яким зафіксовано факти порушення вимог кодексу ГРМ, а саме - відмова споживача від встановлення ПЛГ, що здійснюється за ініціативи та кошти оператора ГРМ, з урахуванням ЗУ «Про комерційний облік природного газу». Акт №20/1435 засвідчений підписом представника житлово-експлуатаційної організації, що дає підстави вважати його дійсним. Причини визначення фактичного об`єму спожитого природного газу позивачу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання природного газу зазначені в п. 2 акту про порушення, тому посилання позивача що йому невідома причина нарахувань за граничними об`ємами є хибним. Також позивачем на надано жодного доказу, який свідчив би про намір та згоду на встановлення індивідуального газового лічильника у період до 22.03.2018 року. Також зазначили, що позивачем не надано доказів, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката.

12.02.2020 року подали до суду клопотання про долучення відомостей про зміну назви на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» (а.с.95-97).

ІІ. Процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018 року позовну заяву передано судді Золотарьовій Л.І.

Ухвалою суду від 07.09.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою судді від 12 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.

25.09.2018 року позивачем були усунуті недоліки, про що подана відповідна заява.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «Харківміськгаз».

Рішенням Вищої Ради правосуддя №924/0/15-20 від 09.04.2020 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 23.04.2020 року справу №640/15931/18 передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В.

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволенні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.06.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

22.03.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Харківміськгаз» було укладено договір на зберігання вузла обліку природного газу, згідно з яким в його будинку було встановлено побутовий лічильник газу марки САМГАЗ С-2,5№5893907 (а.с.15).

Також, 22.03.2018 року ПАТ «Харківміськгаз» в особі начальника відділу інспектування Гребенюк Ю.О. та Кравцовим В.М. складений акт прийому-передачі вузла обліку природного газу на відповідальне зберігання, відповідно до якого ПАТ «Харківміськгаз» передав, а ОСОБА_1 прийняв вузол обліку природного газу - побутовий лічильник газу марки САМГАЗ С-2,5№ 5893907 , який встановлено за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказаний лічильник було опломбовано пломбою вхідного контролю ПАТ «Харківміськгаз» № В10925354 , В10925353 відповідно до акту пломбування побутового лічильника газу (ПЛГ) від 22.03.2018 року (а.с.18).

Відповідно до акту про порушення від 10.08.2016 року №20/1435 складеного співробітниками ПАТ «Харківміськгаз» в присутності ОСОБА_1 вбачається що встановлено порушення вимог п.4 розділу ІХ кодексу ГРМ, а саме - відмова споживача від встановлення ПЛГ, що здійснюється за ініціативи та кошти оператора ГРМ, з урахуванням ЗУ «Про комерційний облік природного газу» (а.с.22).

Відповідно до попередження №100 ПАТ «Харківміськгаз», вбачається, що абонента повідомлено та попереджено про необхідність терміново звернутись для встановлення безкоштовного газового лічильника за адресою: АДРЕСА_3 протягом 10 робочих днів з дня отримання попередження (а.с.24).

З повідомлення про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 30.08.2018 року, направленої споживачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 30.08.2018 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги газопостачання в розмірі 7861,54 грн. на показання лічильника №5893907 230,00 /м. куб. на дату 0.08.2018 року. Також роз`яснено, що якщо прострочена заборгованість не буде погашена в строк до 04.09.2018 року споживач зобов`язаний самостійно припинити споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та надати безперешкодний доступ працівникам ПАТ «Харківміськгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту ОСОБА_1 за дорученням ТОВ «Харківгаз Збут».

Також, як вбачається з долучених позивачем квитанцій, він сплачував кошти за постачання природного газу за період з січня 2017 року по серпня 2018 року у розмірі 300 грн. щомісячно (а.с.27-31).

Відповідно до відомості нарахувань обсягів за послуги газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , виданого ПАТ «Харківміськгаз» на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 вбачається, що за вказаною адресою зареєстровано 4 особи. З 10.08.2016 року абонента переведено на граничні обсяги споживання газу, а саме: за серпень 2016 року 66,99 м3, вересень -грудень 2016 року - 94,4 м3., за 2017 рік 94,4 м3; за 2018 рік за січень - лютий 2018/ року -94,4 м3, до 21 березня 2018 року включно -63,95 м3. 22.03.2018 року було встановлено лічильник газу, нарахування за спожитий обсяг здійснюється за показаннями лічильника.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ «Харківміськгаз» змінив назву на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» (а.с.96).

V. Норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Положеннями статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Частиною першої статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах, серед іншого, й на доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС (тут і надалі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз»» є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач - споживачем природного газу.

Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Судом встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору ПАТ «Харківміськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно ч. 1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»(в редакції чинної на час виникнення правовідносин), постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинної на час виникнення правовідносин), суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС, установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Отже, наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Згідно з підпунктом 5 частини другої глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Згідно п. 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Таким чином, для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (провадження № 61-13395св18).

Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Відповідно до п.п. 5 п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

VI. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.

Дослідивши надані сторонами докази, застосовуючи норми матеріального права, суд прийшов до висновку, що позивач в межах розгляду цієї справи не довів суду факту надання ним 10.08.2016 року доступу відповідачу для встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Доказів самостійного звернення позивача до представників оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу матеріали справи у собі не містять.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що на адресу позивача надсилалось попередження №100, в якому зазначалось необхідність позивача терміново звернутися до північного відділення для встановлення безкоштовного газового лічильника (а.с.24).

Так, з копії акту про порушення від 10.08.2016 року №20/1435 вбачається, що позивач відмовився від підписання акта про порушення.

Доказів зворотного суду надано не було.

Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.

Вказані вимоги Кодексу були дотримані, оскільки акт №20/1435 засвідчений підписом представника житлово-експлуатаційної організації.

У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням.

Наявність у позивача акту про порушення свідчить про отримання його позивачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказаний акт про порушення було складено у відповідності із вимогами спеціальних законів у сфері регулювання ринку газу.

За таких обставин, дії відповідачів щодо нарахування позивачу з 10.08.2016 року по 21.03.2018 року обсягу та плати за споживчій газ за граничними обсягами споживання газу відповідає вимогам законодавства, отже не порушували права позивача, як споживача послуг газопостачання, а тому підстав для визнання незаконними дії ТОВ «Харківгаз Збут» щодо нарахування позивачу заборгованості за послуги газопостачання у сумі 7681,54 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, в Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Харківмісьгаз», який на теперішній час має назву Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП №2498від 30.09.2015року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу ( споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Відповідно до п. 5 глави 4 Розділу ІХ Кодексу ГРС у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача.

Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Як встановлено судом, саме ТОВ «Харківгаз Збут» у відношенні зі споживачами, у тому числі із позивачем, є постачальником природного газу, до повноважень якого належить нарахування плати за спожитий природній газ. Отже, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» не є належним відповідачем щодо вимог про визнання незаконними нарахування позивачу заборгованості за послуги газопостачання у сумі 7681,54 грн. та скасування нарахованої заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 за послуги газопостачання в сумі 7861,54 грн., оскільки до кола повноважень Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз» входить лише розподілення газу.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконною вимогу ТОВ «Харківгаз Збут» про сплату заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 за послуги газопостачання в сумі 7861,54 грн. та відключення від системи газопостачання, то суд зазначає, що за змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Повідомленням про припинення газопоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 30.08.2018 року, ОСОБА_1 було проінформовано, що станом на 30.08.2018 року за його особовим рахунком НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги газопостачання в сумі 7861,54 грн. на показання лічильника №5893907 - 230,00 м.куб. Прострочену заборгованість необхідно сплати в повному обсязі не пізніше 5 календарних днів після отримання даного повідомлення (а.с. 26).

Оскарження самої вимоги (повідомлення) ТОВ «Харківгаз Збут» від 30.08.2018 року про сплату заборгованості та відключення від системи газопостачання є неналежним способом захисту, який не передбачений чинним законодавством. Доводи позивача щодо незаконності цього повідомлення можуть бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову відповідачем про стягнення вказаної заборгованості.

Більш того, судом встановлено, що позивач станом на день розгляду справи добровільно сплатив суму боргу, яка була визначена у цьому повідомленні.

Виходячи з наведеного, суд, встановивши правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевіривши доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам та надаючи їм правову оцінку, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

VІІ. Судові витрати.

Згідно положень статті 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» та з огляду на те, що у задоволенні позову було відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)». У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі - ТОВ «Харківгаз Збут», , адреса для листування: м. Харків, вул Москалівська 57/59, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківмісьгаз», , адреса для листування: м. Харків, вул Москалівська 57/59.

Повний текст судового рішення складено 04.06.2020 року.

Суддя: