РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року

м. Рівне

Справа № 565/2098/19

Провадження № 22-ц/4815/547/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Незнамова І.М.

Рішення ухвалене в м. Вараш Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту 07 лютого 2020 року

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн на 1/3 частку доходу відповідача.

Позов мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 22 січня 2018 року. Від спільного проживання у шлюбі мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн щомісячно. ОСОБА_2 зазначає, що аліментів в розмірі 1000 грн на місяць є недостатньо для покриття витрат на забезпечення дитини, а її коштів від тимчасових заробітків не вистачає для повноцінного утримання дочки. У зв`язку з ростом та розвитком дитини, витрати на харчування, придбання речей змінюються в бік збільшення. Відповідач є працездатним, інших утриманців не має, тому має можливість надавати утримання дочці у необхідному та достатньому розмірі.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 1000 грн на 1/4 частину заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає його незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що позивач не надала суду жодних доказів у підтвердження обґрунтованості своїх вимог про зміну способу стягнення аліментів та визначений нею розмір аліментів. Позивачу відомо, що він не працює, тому не отримує заробітну плату, тобто не має власного доходу. Відтак, виконання оспорюваного рішення суду про стягнення аліментів в розмірі частки від заробітку, якщо у нього немає, буде відбуватися шляхом обчислення визначеної судом частки від середньої заробітної плати на місцевості.

Зазначає, що на даний час розмір середньої заробітної плати на місцевості складає більше 10000,00 грн на місяць, тому визначена судом частка аліментів буде складати в грошовому виразі більше як 2500,00 (1/4 частка). Вказаний розмір аліментів для нього є дуже й дуже обтяжливим.

Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що він здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійної сторонньої допомоги, а тому не має можливості отримувати власний заробіток. На даний час він фактично проживає за рахунок пенсії своєї матері, з якої регулярно сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 .

Крім того, зазначає, що відомості про те, що він на даний час працює будівельником у Волинській області не відповідають дійсності та спростовуються довідкою з податкової про відсутність доходів.

Вважає, що позивач не довела наявність обставин, які змінились з часу винесення рішення про стягнення аліментів та впливають на даний час на можливість з утримання дитини в розмірі, який був раніше визначений судом.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_2 доводи викладені в ній не визнає.

Вказує, що доводи апеляційної скарги, що відповідач здійснює догляд за своєю матір`ю та подання довідки УПСЗН Вараської міської ради №197 від 03.03.2020 не слід брати до уваги, оскільки під час підготовчого судового засідання та у відзиві на позов відповідач не надав вищезгаданої довідки.

Також зазначає, що не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги, що вона працює без належного оформлення та отримує неофіційну заробітну плату, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що вона працює до суду надано не було.

З огляду на наведене просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції взяв до уваги визначений на даний час законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину та врахував вимоги ч.1 ст.182 СК України і вважав, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів з відповідача.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі до 22 січня 2018 року, що вбачається з рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 січня 2018 року у справі №565/2418/17. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишена на виховання матері.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року у справі №565/136/17 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на законне право стягувача, передбачене наведеною вище нормою ч.3 ст.181 СК України змінювати спосіб стягнення аліментів та відсутність якихось обмежень чи імперативної заборони в законі, щодо можливого збільшення розміру аліментів при такій зміні, посилання апелянта на неправильне застосування норми ст.192 СК України не заслуговує на увагу, оскільки не ця норма є визначальною при зверненні стягувачу до суду та не обумовлюється зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.

Отже, твердження апелянта про намагання позивачки збільшити таким чином розмір стягуваних з нього аліментів на утримання доньки є припущенням та не заслуговує на увагу.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з наявності підстав для зміни способу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, з твердої грошової суми на 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджуються з нормами сімейного кодексу та обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які зводяться до того, що позивачем не доведені обставини, зазначені нею в позовній заяві, не заслуговують на увагу та висновків суду не спростовують.

Твердження апелянта, що позивачу відомо, що він не працює, тому не отримує заробітну плату, відтак, виконання оспорюваного рішення суду про стягнення аліментів в розмірі частки від заробітку, якщо у нього немає доходу, буде відбуватися шляхом обчислення визначеної судом частки від середньої заробітної плати на місцевості, не заслуговують на увагу та є припущеннями апелянта.

Покликання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази про здійснення відповідачем догляду за своєю матір`ю, зокрема довідку УПСЗН Вараської міської ради №197 від 03.03.2020, не заслуговують на увагу, оскільки дана довідка не була предметом дослідження в суді першої інстанції та подана лише до суду апеляційної інстанції та не є належним та допустимим доказом майнового стану відповідача.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.5 ст. 263 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В.Хилевич

С.С. Шимків