РІШЕННЯ

іменем України

15 жовтня 2020 рокуСправа №451/1112/18
Провадження № 2/451/99/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю: позивача, представника позивача ОСОБА_1 , відповідача, представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Булавчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові цивільну справу №451/1112/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Радехівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

7 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Радехівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

В позовній заяві зазначає, що в серпні 2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, під час якого в них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З народження син потребував особливої уваги і турботи, оскільки він є дитиною-інвалідом, що підтверджується висновком ЛКК №189 від 14.08.2017 р., виданим КЗ «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер» та посвідченням, серії НОМЕР_1 , виданим Радехівським управлінням праці та соцзахисту населення 06.09.2010 р. Вся увага позивача була направлена на сина, на догляд за ним. Відповідач не дуже цікавився дитиною, його здоров`ям. Він не хотів сприймати реальність, що його син інвалід. Через це між подружжям виникали сварки та непорозуміння, вони почали віддалятися одне від одного і, як наслідок, в січні 2006 року, коли сину ще не виповнився один рочок, відповідач забрав свої речі і покинув дружину та сина. Всі витрати на утримання сина, його лікування лягли на плечі позивача. З того часу ОСОБА_4 до дитини не навідувався, дружині не телефонував. Деякий час відповідач сплачував аліменти, в період, коли сину було 2-3 роки. Згодом позивач відмовилася від аліментів, оскільки могла самостійно забезпечити сина всім необхідним. 26 лютого 2008 року позивач та відповідач розлучилися. Син зареєстрований і проживає з позивачем в АДРЕСА_1 , про що засвідчує довідка №1581 від 26.06.2018 р., видана КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство». 12.02.2013 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і її прізвищем стало прізвище « ОСОБА_3 ». Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04.07.2017 р. шлюб з ОСОБА_6 розірвано. 02 червня 2018 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 і її прізвище стало « ОСОБА_3 ». В 2018 році ОСОБА_5 виповнилося 13 років. Він свого батька зовсім не знає, не пам`ятає його, ніколи з ним не спілкувався. Відповідач, з того часу, як покинув дружину з дитиною, повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Він не відвідує сина, зовсім з ним не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, про підготовку до самостійного життя, не цікавиться здоров`ям, навчанням та розвитком дитини. В 2015 році в позивача стався інсульт і внаслідок часткового паралічу вона не може працювати. Оскільки відповідач зовсім не допомагав, не давав коштів на утримання сина, позивачу було важко одній забезпечити дитині достойні умови проживання, забезпечити його повноцінним харчуванням, ліками та всім необхідним для його всебічного розвитку. Тому в листопаді 2015 року вона звернулася в Радехівський районний суд Львівської області з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Згідно постанов Бережанського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ВП №52726601 та ВП №52726383 від 24.10.2016 р., винесених на підставі виконавчого листа Радехівського районного суду Львівської області №451/1477/15-ц від 29.07.2016 р., відкрите виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти: на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 09.11.2015 р. та протягом всього часу проживання ОСОБА_3 з дитиною-інвалідом - ОСОБА_5 і здійснення над ним опіки; на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_5 у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.11.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак ОСОБА_4 аліменти не сплачував і ніяким іншим способом не допомагав сину, зовсім не цікавився його здоров`ям, хоча знає, що ОСОБА_5 має інвалідність і потребує постійної уваги та значних коштів на лікування. Позивач переконана, що аліменти на утримання сина відповідач почав сплачувати не з власної волі, а лише після прийняття 07 грудня 2017 року закону України №2234-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів", яким впроваджено ряд додаткових обмежень для боржників по аліментах. Так, згідно виписки №146 від 24.04.2018 р. по картковому рахунку ОСОБА_3 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», перші надходження аліментів були зараховані 18.12.2017 р. в сумі 8100,00 грн. Загальна сума перерахованої відповідачем заборгованості по аліментах станом на 24.04.2018 р. склала 54600,00 грн. Усвідомлюючи свій стан здоров`я та дбаючи про майбутнє своєї дитини, позивач склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі житловий будинок, заповіла на користь свого сина. Відповідач, якимось чином дізнавшись про поганий стан здоров`я колишньої дружини, зателефонував до неї і повідомив, що він, як батько дитини, у випадку її смерті зможе розпоряджатися належним їй майном на свій розсуд. Під час розмови він не поцікавився сином, його здоров`ям, але зауважив, що дитину зможуть добре доглядати і в дитячому будинку. Оскільки в ОСОБА_4 відсутні будь-які батьківські почуття до сина, позивач впевнена, що в разі її відсутності чи смерті він в майбутньому може позбавити їхнього сина житла. Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6585858 від 23.02.2005 р., виданим ДКП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору дарування житлового будинку ВВМ -N«846093 від 08.11.2004 р., посвідченого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори. Позивач зазначає, що ніколи не перешкоджала відповідачу бачитись чи спілкуватись з сином. Однак він сам не виявляв такого бажання. Син не знає свого батька, зовсім не пам`ятає його. Той факт, що відповідач не цікавився здоров`ям, навчанням та розвитком сина підтверджують наступні докази: довідка загальноосвітньої школи І, II, III ступенів №2 м.Радехова №36 від 16.03.2018 р., з якої вбачається, що за весь період навчання дитини (з 2011 по 2018 роки) відповідач жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням; довідка Радехівської центральної районної поліклініки б/н від 24.04.2018 р., з якої вбачається, що дитиною опікується тільки мама; висновок Радехівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , жителя м.Підгайці Тернопільської області, відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . №03-26/611-11 від 27.04.2018 р., в якому вказано, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20.04.2018 р., де слухалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, не з`явився, що свідчить про його не зацікавленість у збереженні батьківських прав відносно його сина. Всі вищенаведені факти свідчать про те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків відносно свого сина: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори розцінює як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування позивачем своїми батьківськими обов`язками. Та обставина, що відповідач зацікавився майном позивача, також стала причиною для звернення до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Свідоме небажання відповідача піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати свого сина необхідними матеріальними умовами для проживання, виховувати його у дусі високої моралі, поваги до людей та суспільства, а також неспроможність відповідача до виправлення власного відношення до батьківських обов`язків та своєї поведінки, змусили позивача звернутися до суду з метою захисту прав своєї дитини та забезпечення сину кращого майбутнього. Внаслідок тривалої хвороби позивачу встановили 2 групу інвалідності загального захворювання, що засвідчує довідка до акта огляду МСЕК Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи серії 12 ААА №908143 від 31.10.2017 р. та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України 24.10.2017 р. На сьогоднішній день здоров`я позивача погіршилося, що підтверджує виписка із медичної карти стаціонарного хворого №2858 від 31.07.2018 р., де вказано, що ОСОБА_3 проходила стаціонарне лікування в Радехівській ЦРЛ з 20.07.2018 р. по 31.07.2018 р. За 10 днів лікування в стаціонарі понесла витрати в сумі 1608,31 грн., що підтверджують чеки з аптек. За станом здоров`я позивач не може працевлаштуватися, єдине джерело її доходу - державна соціальна допомога дітям-інвалідам, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Радехівської райдержадміністрації №959 від 03.07.2018 р. Оскільки син дорослішає, стають більшими витрати на його утримання та потрібні кошти на реабілітацію. Так, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда №189 від 14.08.2017 р. ОСОБА_5 потрібні нагляди, огляди та консультування спеціалістів Комунального закладу «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер», а саме: два рази на рік огляд вузького спеціаліста, 2-4 рази на рік диспансерне медичне спостереження, 1-2 рази на рік психолого-педагогічна діагностика, а також лікувальний масаж, лікувальна фізкультура. Поїздки у Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер потребують значних фінансових затрат. Просить позбавити відповідача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Збільшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 усіх видів заробітку (доходу) на половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

8 січня 2020 року, в адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в серпні 2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 лютого 2008 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_4 . 28 січня 2016 року Радехівським районним судом було прийняте заочне рішення у справі №451/1477/15-ц. За наслідками розгляду зазначеної цивільної справи про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та матері дитини-інваліда про стягнення аліментів, позов було задоволено. Зокрема, вирішено стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на сина у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 09 листопада 2015 року та протягом всього часу проживання її з дитиною - інвалідом і здійснення нею опіки. На момент написання відзиву на позов заборгованість по сплаті аліментів є незначною. Відповідач сплачує аліменти та намагається погасити заборгованість. Станом на сьогодні відповідач немає постійного доходу, оскільки ніде не працює та не здійснює будь-якої підприємницької діяльності, жодних видів допомоги не отримує. Відповідач перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12 липня 2014 року, серії НОМЕР_5 . Від цього шлюбу в нього є малолітній син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_6 від 15 червня 2015 року. Син відповідача ОСОБА_15 хворіє аутизмом, що підтверджується консультаційним висновком №399 від 29 жовтня 2018 року. На основі даного висновку Управлінням соціальної політики ТМР видано посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_7 . Лікування даного захворювання вимагає значних витрат, що підтверджується частково копіями квитанцій про оплату послуг закладів охорони здоров`я і купівлю ліків. Значна кількість квитанцій та чеків відповідач не зберіг. Відповідач є єдиним годувальником в його теперішній сім`ї та в силу своїх можливостей, намагається забезпечити належне лікування сина ОСОБА_16 і допомогти сину від першого шлюбу ОСОБА_5 . Відповідач просить суд прийняти до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника аліментів, порівняно з становищем одержувача аліментів та відсутності у відповідача об`єктивної можливості надавати матеріальну допомогу. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого у даній справі вважає недоцільною, оскільки від обов`язків по вихованню сина відповідач не ухиляється і категорично проти позбавлення його батьківських прав. Стверджує, що після розлучення позивачка просила його не втручатися у духовний та емоційний стан розвитку їхнього сина, оскільки не бажає його бачити поряд із нею та сином. Також подружжя усно погодило між собою, що відповідач буде проживати окремо з своїми батьками, а позивачка з сином. Просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів відмовити.

3 січня 2020 року позивач та представник позивача подали суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, просять задовольнити в повному обсязі. Наголошують, що у відзиві на позовну заяву не вказано дати отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі, а тому є всі підстави вважати, що порушено строк, встановлений судом для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, аргументи відповідача, наведені у відзиві, є необгрунтованими і непереконливими. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач в основному доводить свою неплатоспроможність - надає докази, що він не має постійного доходу, ніде не працює, але жодним чином не пояснює, чому він не працевлаштований, хоча є здоровим та працездатним. На сьогоднішній день здоров`я позивача не відновилось, у зв`язку з чим вона не може працювати, вона і надалі має 2 групу інвалідності загального захворювання та періодично проходить стаціонарне лікування. У зв`язку із втратою здоров`я та погіршенням матеріального стану позивача, для забезпечення достойних умов проживання неповнолітньої дитини з інвалідністю, відповідно до ст. 192 СК України є підстави для збільшення розміру аліментів на утримання сина. Також у відзиві не надано пояснень, чому відповідач повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню сина: не відвідує ОСОБА_5 , зовсім з ним не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, про підготовку до самостійного життя, не цікавиться здоров`ям, навчанням та розвитком дитини. Позов про позбавлення батьківських прав подано до суду в серпні 2018 року. З того часу відповідач не зробив жодних дій, щоб хоча б зустрітись з сином, поговорити з ним, що розцінюється як ухилення від виховання сина, свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України є однією з підстав позбавлення судом батьківських прав. Позивач зазначає, що ніколи не перешкоджала відповідачу бачитись чи спілкуватись з сином. Однак ОСОБА_4 сам не виявляв такого бажання. ОСОБА_5 так і не знає свого батька, зовсім не пам`ятає його.

29 січня 2020 року представник відповідача надіслав свої заперечення, в яких зазначає, що син відповідача ОСОБА_15 хворіє аутизмом, що підтверджується поданими раніше довідками, а тому потребує постійного догляду і лікування. Станом на сьогодні сили батьків ОСОБА_15 спрямовані на його лікування, а тому відповідач тимчасово не працює, допомагаючи сім`ї. Вважає, що розмір аліментів визначених рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28.01.2016 р. №451/1477/15-ц на даний момент достатнім для позивача для забезпечення найнеобхідніших потреб її та дитини. У відповідача і так наявний незначний борг по сплаті аліментів, але це пов`язано тільки з тим, що значні витрати коштів зараз використовуються для лікування сина ОСОБА_15 , однак в подальшому відповідач планує працевлаштуватись чи поїхати за кордон з метою заробити кошти та усунути наявну заборгованість та спрямувати свої зусилля на забезпечення усіх дітей, а у разі збільшення розміру аліментів може збільшитись і борг, що може призвести до заборони виїзду за межі України та позбавити можливості заробляти більше ніж на території держави. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів просить відмовити.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі та суду пояснив, не навідувався до дитини бо відстань значно велика і не мав можливості. В даний час від працездатний, але безробітний, проживає за кошти, які бере в борг та час від часу заробіть. Дитина від другого шлюбу також хворіє з часу народження та потребує коштів на лікування. Коли останній раз бачив сина не пригадує, бачив його в інтернеті. Прийде час і він з ним зустрінеться. До сина не навідувався, гостинців не привозив, але має намір це зробити. Дружина від другого шлюбу в даний час перебуває у декретній відпустці. Йому невідомо який в даний час стан сина.

Представник відповідача в судове засідання з`явився та просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві та запереченні. Відповідач в даний час сплачує аліменти, від дитини не відмовляється, має намір відвідати сина та піклуватись про нього.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав наданого їх службою на підставі доказів та пояснень, які надала позивач.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення відповідача та його представника, пояснення представника третьої особи та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_8 , виданого Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області від 25 березня 2005 року, актовий запис № 24 (а.с.10).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_9 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області від 26 лютого 2008 року, при реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище « ОСОБА_3 » (а.с.17).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04.07.2017 р. шлюб з ОСОБА_6 розірвано (а.с.18-18 зворот).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_10 , між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 зареєстровано шлюб і після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище « ОСОБА_3 » (а.с.19).

Згідно постанов Бережанського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ВП №52726601 та ВП №52726383 від 24.10.2016 р., винесених на підставі виконавчого листа Радехівського районного суду Львівської області №451/1477/15-ц від 29.07.2016 р., відкрите виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти: на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 09.11.2015 р. та протягом всього часу проживання ОСОБА_3 з дитиною-інвалідом - ОСОБА_5 і здійснення над ним опіки; на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_5 у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.11.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26-31).

Відповідно до пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_3 , виданого 24.10.2017 року та довідок міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК №1, ОСОБА_3 , є інвалідом ІІ Групи, інвалідність встановлена до 1 листопада 2019 року, дата чергового переогляду 10.10.2019 року (а.с.38-39).

З виписки 2858 із медичної карти стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_3 , інвалід ІІ групи, перебувала у стаціонарі з 20.07.2018 року по 31.07.2018 рік. За 10 днів лікування в стаціонарі понесла витрати в сумі 1608,31 грн., що підтверджують чеки з аптек (а.с.40,41).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Радехівської райдержадміністрації №959 від 03.07.2018 р. ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу (а.с.21).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю та спостерігається у КЗ Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері від 30.10.2008 року, призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда, у зв`язку з чим матері - ОСОБА_3 призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням, серії НОМЕР_1 , виданим 06.09.2010 року та висновком ЛКК №189 від 14.08.2017 року (а.с.11-16).

З довідки №1581 від 26.06.2018 року, виданої КП «Радехівське міське водо каналізаційне господарство», вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 разом з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Відповідач не цікавився здоров`ям, навчанням та розвитком сина, що підтверджується довідкою загальноосвітньої школи І, II, III ступенів №2 м.Радехова №36 від 16.03.2018 р., з якої вбачається, що за весь період навчання дитини (з 2011 по 2018 роки) відповідач жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням; довідкою Радехівської центральної районної поліклініки б/н від 24.04.2018 р., з якої вбачається, що дитиною опікується тільки мама; висновком Радехівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , жителя м.Підгайці Тернопільської області, відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . №03-26/811-11 від 27.04.2018 р., в якому вказано, що відповідач на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20.04.2018 р., де слухалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, не з`явився, що свідчить про його не зацікавленість у збереженні батьківських прав відносно його сина (а.с.22-25).

Згідно виписки №146 від 24.04.2018 р. по картковому рахунку ОСОБА_3 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», перші надходження аліментів були зараховані 18.12.2017 р. (а.с.32-35 зворот).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6585858 від 23.02.2005 року, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 08.11.2004 року, виданим Радехівською державною нотаріальною конторою (а.с.36-37 зворот).

Відповідно до пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_11 , виданого 12.11.2019 року та довідок міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК №1, ОСОБА_3 , є інвалідом ІІ Групи, інвалідність встановлена до 1 жовтня 2021 року, дата чергового переогляду 17.09.2021 року та залишкову працездатність може використати в спеціально створених умовах (а.с.66-67,70-72).

З Витягу 104/170 із медичної карти стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_3 , перебувала у стаціонарі з 24.09.2019 року по 03.10.2019 рік (а.с.69).

Згідно довідки №143 від 03.12.2019 року, виданої директором загальноосвітньої школи І, II, III ступенів №2 м.Радехова, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 9-Б класі на індивідуальному навчанні з 01.09.2011 року по даний час. На протязі всього навчання мама постійно піклується вихованням, навчанням та здоров`ям своєї дитини. За весь період навчання з 2011 року до 2019 рік тато жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням (а.с.68).

Відповідно до витягу №542 від 27.11.2019 року, Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_4 , станом на 27.11.2019 р. інформація про доходи відсутня (а.с.103).

12 липня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_14 ». В даному шлюбі у них народився син - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_7 , видане 15.04.2019 року, та висновком спеціалістів «Науково-дослідного інституту психіатрії Міністерства охорони здоров`я України" №399 від 29.10.2018 року. На лікування захворювання ОСОБА_4 витрачає кошти, що підтверджується копіями квитанцій про оплату послуг закладів охорони здоров`я і купівлю ліків (а.с.105-109 зворот).

Відповідач ОСОБА_4 сплачує аліменти ОСОБА_3 , що підтверджується копіями платіжних доручень про переведення коштів на рахунок позивача (а.с.113-122).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Суд робить висновки, що відповідач ОСОБА_4 свідомо нехтує та взагалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_5 , не цікавиться його долею, участі у його вихованні та розвитку не приймає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує.

Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, а навпаки, відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини.

Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини, суд доходить висновку про законність позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 .

Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітній син проживає разом із позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні, а у відповідача також на утриманні перебуває син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_7 , видане 15.04.2019 року, та висновком спеціалістів «Науково-дослідного інституту психіатрії Міністерства охорони здоров`я України" №399 від 29.10.2018 року, на лікування якого ОСОБА_4 також витрачає кошти, що підтверджується копіями квитанцій про оплату послуг закладів охорони здоров`я і купівлю ліків, тому суд вважає, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд не вбачає підстав для попередження відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття, суд робить висновки про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині позбавлення батьківських прав необхідно задовольнити та в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів відмовити.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141, 258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 зареєстрованого АДРЕСА_4 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого АДРЕСА_4 , в користь держави судовий збір в розмірі 1409 ( одна тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 жовтня 2020 року.