Справа № 487/8914/19
Провадження № 2/487/897/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Нікітіна Д.Г., за участю секретаря судового засідання Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб - Південної Товарної біржи, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб - Південної Товарної біржи, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 24.07.1998 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 дійсним, посилаючись на те, що договір не відповідає вимогам діючого законодавства, в зв`язку з чим позивач не має можливості розпорядитись вищевказаною квартирою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.07.1998 року між позивачем та відповідачами на Південній Товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна а саме квартири АДРЕСА_1 . Даний договір був зареєстрований у Миколаївському МБТІ 07.08.1998 року за №16146. Договір був повністю виконаний сторонами, але не був нотаріально посвідчений. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується вказаним нерухомим майном. У 2019 році після звернення до нотаріальної контори позивачу стало відомо про необхідність нотаріального посвідчення договору. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

До судового засідання представник позивача ОСОБА_8 не з`явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду письмову заяву, просили розглядати справу у їх відсутність.

Треті особи до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.07.1998 року на Південній Товарній біржв між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однієї соронита ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 з іншої сторони, був укладений договір № 9080 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , без подальшого нотаріального посвідчення.

В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 16146 від 07.08.1998 року.

При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 3ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією.

На теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У зв`язку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24.07.1998 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилялася щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору дійсним підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.220,334 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141,259,223,264,280-282 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб - Південної Товарної біржи, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити частково.

Визнати договір №9080 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , укладений 24.07.1998 року на Південній Товарній Біржі "Фенікс" між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 - дійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін