У Х В А Л А

03.01.2020 Справа №607/61/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» про забезпечення позову ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, АТ «Таскомбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №KF021986 від 18 грудня 2013 року в розмірі 209 966,39 гривень.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , зокрема на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 79,2 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0707 га, за кадастровим номером :01:001:0215, за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с/рада Романівська. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача вказує на те, що відповідач є недобросовісним боржником, ухиляється від виконання взятих на себе договірним зобов`язань та має намір здійснити відчуження належного йому майна з метою уникнення виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд приймає до уваги наступні обставини:

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Суд звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається із долученої до заяви про забезпечення позову Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, належні на праві власності відповідачу ОСОБА_2 земельна ділянка, загальною площею 0,0112 га, за кадастровим номером :01:001:1784, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення, торгово-складське та офісне приміщення, загальною площею 213,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , загальною вартісю 658 704 грн., перебувають в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник - АТ «Таскомбанк») на підставі договору іпотеки від 18 грудня 2013 року, укладеного в порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №KF021986 від 18 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 .

Заявник у поданій ним заяві просить у порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , зокрема на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 79,2 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0707 га, за кадастровим номером :01:001:0215, за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с/рада Романівська. Проте, не зазначає орієнтовну вартість такого майна, а також не обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на зазначені обставини, зважаючи на те, що зобов`язання відповідача ОСОБА_1 за спірним договором кредиту по якому позивач просить стягнути заборгованість забезпечені іпотекою, заявником у поданій заяві не обґрунтовано необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше нерухоме майно при існуванні забезпечення по спірному кредитному договору у вигляді іпотеки, не зазначено орієнтовну вартість забезпечуваного майна, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан