Справа № 653/4303/19
Провадження № 2/653/27/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

16 квітня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Карпенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані його донька ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 . Вказує, що у лютому місці 2010 року донька та онук виїхали в сторону Криму, з того часу вони не проживають за вищевказаною адресою та не з`являються, в утриманні житла участі не беруть, комунальні платежі не сплачують, особистих речей не мають. З останньої їх телефонної розмови, яка відбулась між позивачем та його донькою в 2010 році, вона йому повідомила щоб він їх не шукав, і що вони разом з онуком їдуть в монастир і подальшому хочуть залишитися там, з того часу будь-якої звістки від них немає, на зв`язок з позивачем вони не виходять. Зазначає, що їх реєстрація в будинку, призводить до того, що він змушений більше сплачувати за житлово-комунальні послуги та в нього виникли складнощі у оформленні субсидії.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 був відсутній, від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились, від них не надійшло повідомлень про причини неявки та відзиви, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 березня 1990 року.

Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади міста виконавчого комітету Генічеської міської ради від 20 листопада 2019 року № 3717, за адресою: АДРЕСА_1 А, зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_3 1971 року народження та ОСОБА_4 2001 року народження.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 листопада 2019 року, складеного депутатом Генічеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, але не проживають з 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідачі не проживають в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, а саме з 2010 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом та призводить до необхідності сплати додаткових коштів за комунальні послуги, позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, подання заяви про перегляд заочного рішення, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складений 21 квітня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова