Справа № 645/7909/19
Провадження № 2/645/600/20
22 квітня 2020 року місто Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Горпинич О.В.,
секретар судового засідання - Романюк А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей з матір`ю, -
Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5000 грн., щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину, визначити місце проживання дітей разом з матір`ю.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що під час проживання з ОСОБА_2 у них народились діти, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти постійно мешкають з позивачкою та знаходяться повністю на її утриманні, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У зв`язку з викладеним, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з нею за місцем її проживання.
16 грудня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява директора Департаменту служб у справах дітей ОСОБА_5 , в якій вона просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи та просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2018 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 07 вересня 2018 року). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивачка зазначена матір`ю дытей, відповідач - батьком.
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить частина квартири АДРЕСА_1 , інші частки квартири належить її батькам - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Разом із позивачкою в цій квартирі зареєстровані та мешкають батьки, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.09.2010 року. Неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , також проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить Акт обстеження умов проживання від 04.11.2019 року. Згідно вказаного акту, житло розміщене на 7 поверсі 12 поверхового будинку, складається з двох кімнат, санітарний стан житла задовільний, в помешканні чисто, всі обладнання працюють, для виховання та розвитку дітей створені всі умови, стосунки та традиції сім`ї родинні.
Відповідно до інформаційного листа, виданого ДОП Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, під час мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зарекомендувала себе позитивно. За місцем мешкання проживає з батьками та двома дітьми. Громадський порядок, спокій та відпочинок громадян за місцем мешкання не порушує, спиртними напоями не зловживає, з сусідами підтримує дружні відносини, скарг під час перевірки від сусідів не надходило. Приводів до поліції не мала, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Компрометуючих матеріалів Немишлянський ВП ГУНП в Харківській області відносно ОСОБА_1 не має.
З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що згідно з поясненнями ОСОБА_1 , сімейні стосунки між нею та відповідачем припинено півтори року тому, з того часу їхні діти залишилися мешкати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , де створено належні побутові умови. ОСОБА_1 за місцем проживання характеризуються позитивно, на обліку в психоневрологічному та неврологічному диспансерах не перебуває. Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, мати виконує батьківські обов`язки по догляду за дітьми. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).
Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.
За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім прав батьків.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
За таких обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю - ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини.
За ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
З матеріалів справи вбачається, що діти проживають з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Вказані обставини відповідачем не спростовані в ході розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Частиною 2 ст. 184 СК України закріплено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 11 грудня 2019 року до досягнення кожним із дітей повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263, 264, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 11 грудня 2019 року до досягнення кожним із дітей повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27 квітня 2020 року.

Позивач - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання (перебування) - АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , серія та номер паспорта, РНОКПП - невідомі, останнє відоме місце проживання (перебування) - АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження - м. Харків, проспект Петра Григоренка, 17.

Суддя -