Номер провадження: 22-ц/813/2919/20
Номер справи місцевого суду: 522/9209/16-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» про солідарне стягнення шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Нікітіної С.Й. 23 червня 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, ПрАТ СК «Галицька» про солідарне стягнення шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 3-9, 162-163).

В обґрунтування позову посилалися на те, що 16 квітня 2015 р. сталося ДТП, винним в скоєнні якої визнано водія автомобіля БМВ д/н НОМЕР_1 НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який спровокував зіткнення належного ОСОБА_4 автомобіля Мітсубіші д/н НОМЕР_3 з належним позивачам на праві спільної сумісної власності автомобілем Тойота д/н НОМЕР_4 , в результаті чого останній автомобіль отримав ушкодження. Сума матеріальних збитків позивачів склала 64 203,32 гривень.

Крім того, позивачі зазнали матеріальних втрат на оплату правової допомоги в розмірі 10 000,00 гривень, та на оплату судового збору в розмірі 892,67 грн. Крім того, позивачі вважали, що неправомірними діями відповідачів їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінили у 5 000 гривень.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля БМВ д/н НОМЕР_5 не була застрахована, а цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Мітсубіші д/н НОМЕР_3 застрахована в ПрАТ СК «Галицька». Позивачі, у встановленому законом порядку, звернулись до страхових закладів, однак, по даний час їм компенсація не виплачена.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розміру 64 203, 32 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати, та оплату правової допомоги у розмірі 10 000 гривень. У решті позову відмовлено (т. 1 а.с. 136-137).

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що позивач звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати за минуванням трьох місяців від дати ДТП, а також самостійно, до звернення до страховика, замовив товарознавче дослідження із визначенням вартості спричиненого йому матеріального збитку, після чого відремонтував автомобіль, що позбавило МТСБУ можливості провести огляд пошкодженого майна, визначити причини настання страхового випадку та розміру збитків. Крім того, апелянт вважає, що водій транспортного засобу, за вини якого сталося ДТП, не встановлений, що позбавило МТСБУ права подачі регресного позову. Також судом першої інстанції не було визначено, з яких саме законних підстав МТСБУ має виплатити потерпілим моральну шкоду (т. 1 а.с. 194-198).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2015 р. сталася ДТП, винним в скоєнні якої визнано водія автомобіля БМВ д/н НОМЕР_1 НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який спровокував зіткнення належного водію ОСОБА_4 автомобіля Мітсубіші д/н НОМЕР_3 з належним позивачам на праві спільної сумісної власності автомобілем Тойота д/н НОМЕР_4 , в результаті чого останній автомобіль отримав ушкодження.

Вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2015 року, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та стягнуто з останнього штраф у розмірі 374 грн.

Крім того, зі вказаної постанови вбачається, що суддею було постановлено копії матеріалів про адміністративне правопорушення направити до УДАІ ГУМВС України в Одеській області для вирішення питання про притягнення за адміністративної відповідальності ОСОБА_4 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2016 року встановлено, що не знайшов свого підтвердження факт порушення ОСОБА_4 . Правил дорожнього руху, а саме вимог п. 2.10 ПДР, згідно яких: у випадку причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди, а також причинний зв`язок між діями гр. ОСОБА_4 та наслідками, що сталися внаслідок ДТП у вигляді пошкодження транспортних засобів. Причинно-наслідковий зв`язок ДТП знаходиться в прямому порушенні п. 12.1 ПДР України водієм ОСОБА_3 , який скоїв ДТП з автомобілем гр. ОСОБА_4 , який понесло від удару, та який не мав технічної можливості зупинитися.

В судовому засіданні був досліджений висновок експерта № 1574 від 14 квітня 2015 року щодо обставин зіткнення автомобілю БМВ 528 д/н НОМЕР_5 з автомобілем «Mitsubishi L200» д/н НОМЕР_3 , з фототаблицями, схема та пояснення водіїв, та встановлено, що причинному зв`язку з подією ДТП знаходяться дії автомобілю БМВ, а водій автомобілю «MitsubishiL200» знаходився в аварійній обстановці, і його дії ніяким чином не можуть розглядатися в аспекті можливого причинного зв`язку із зіткненням з автомобілем БМВ, а ні з наступним зіткненням.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведений, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного суд, що розглядав дану справу, вірно вказав у рішенні, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ПрАТ СК «Галицька» не обґрунтовані через відсутність вини ОСОБА_4 у скоєній ДТП, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині, при цьому визнавши, що позовні вимоги до ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що вказане у повному обсязі спростовує довід апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України про те, що водій транспортного засобу, за вини якого сталося ДТП, не встановлений, що позбавило МТСБУ права подачі регресного позову, оскільки, як вказано вище, винним у скоєнні ДТП є водій ОСОБА_3 .

Крім того, наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_3 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність належним чином, на підставі чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відшкодувати шкоду, спричинену позивачам винними неправомірними діями ОСОБА_3 , має Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Однак, при цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розміру 64 203, 32 грн.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон «Про ОСЦПВВНТЗ») регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» ).

Також, Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено правовий статус МТСБУ. Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно висновку №30409150 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого позивачам встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота д/н НОМЕР_4 становить 62 955, 82 грн. Відповідно до квитанції №5488859 від 05 травня 2015 року, за виконання експертного дослідження ОСОБА_1 сплатив 1 247, 50 грн. Таким чином, сума матеріальних збитків, завданих позивачам, складає 64 203,32 грн.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивачі зазнали матеріальних втрат на оплату правової допомоги в розмірі 10 000 гривень та на оплату судового збору в розмірі 892,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.п. 9.1 та 9.2 ст. 9 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що відшкодування позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди має відбуватися наступним чином:

З МТСБУ, на підставі положень п. 9.2 ст. 9 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», підлягає стягненню на користь позивачів грошова сума у розмірі 50 000 грн.

З урахуванням того, що ця сума є меншою, ніж сума заподіяної шкоди (64 203, 32 грн.), з відповідача ОСОБА_3 , згідно вимог ч.1 ст. 1194 ЦК України, на користь позивачів підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме: 64 203, 32 - 50 000=14 203, 32 грн.

Що стосується висновку суду про солідарне стягнення з відповідачів суми матеріальної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Чинне законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

Крім того, солідарна відповідальність, передбачена ст. 541 ЦК України, до страховиків при стягненні страхового відшкодування не може бути застосована, оскільки абз. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанцій про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України суми матеріальної шкоди.

Що стосується вимог позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеною наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої пошкодженням належного їм майна.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить із засад розумності та справедливості, враховує глибину фізичних та душевних страждань позивачів, а також враховує факт того, що позивачі тривалий час не мали можливості користуватися належним їх автомобілем, що призвело до порушення звичного укладу їх життя.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Одночасно, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення вказаної суми моральної шкоди з ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки чинним законодавством України не передбачено стягнення моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна позивача, зі страховика.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги МТСБУ про те, що позивачі звернулись до апелянта із заявою про здійснення регламентної виплати за минуванням трьох місяців від дати ДТП, а також самостійно, до звернення до страховика, замовили товарознавче дослідження із визначенням вартості спричиненого йому матеріального збитку, після чого відремонтували автомобіль, що позбавило МТСБУ можливості провести огляд пошкодженого майна, визначити причини настання страхового випадку та розміру збитків.

Так, у Законі № 1961-IV («Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто як потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у серпні 2015 року, тобто через чотири місяці після ДТП, остання не пропустила річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Що стосується доводів апеляційної скарги МТСБУ про те, що позивачі самостійно, до звернення до страховика, замовили товарознавче дослідження із визначенням вартості спричиненого йому матеріального збитку, після чого відремонтували автомобіль, що позбавило МТСБУ можливості провести огляд пошкодженого майна, визначити причини настання страхового випадку та розміру збитків, то колегія суддів враховує, що апелянтом не надано доказів того, що вказане товарознавче дослідження проведено із порушенням вимог закону, а також не спростовано суму матеріальних збитків, визначену вказаним дослідженням.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями ст133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, згідно з яким позов задоволено частково, судові витрати мають бути розподілені наступним чином:

Сума судових витрат, сплачених позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при подачі позову до суду першої інстанції, становить 12 140, 17 грн.

Сума судового збору, сплаченого Моторним (транспортним) страховим бюро України за подачу апеляційної скарги, становить 1 760 грн.

Ціна позову визначена у сумі 89 203, 32 грн.

Враховуючи, що постановою Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року ухвалено стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн., то колегія суддів доходить до висновку, що позовні вимоги майнового характеру задоволені на 56% (50000х100/89203,32=56,05%), а тому стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає сума судових витрат у розмірі 6 804, 47 грн. (12149х56,05%=6 804,47).

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 512, 56 грн., що становить 21, 52% задоволених вимог, а саме:

19 203, 32 грн. (стягнуто на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року)х100/89 203, 32 грн.=21,52%

12140,17х21,52%=2 612,56 грн.

Крім того, стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь апелянта Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають судові витрати у розмірі 774, 40 грн. (1760грн.(сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги)х44%(задоволених вимог)=774, 40 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» про солідарне стягнення шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розміру 14 203, 32 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат у справі наступним чином:

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 6 804, 47 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 2 512, 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати у розмірі 774, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе