Справа № 626/274/20
Провадження № 2/626/227/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Рибальченко І.Г.

за участю: представника позивача Овчіннікова Ю.В.

секретаря судового засідання Краєвої А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області, третя особа- Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області, про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області, в якості третьої особи зазначивши Харківську районну державну нотаріальну контору Харківської області, в якому просила скасувати арешт нерухомого майна, а саме земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 59384067 від 24 червня 2019 року державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняк М.С., в межах виконавчого провадження, номер запису 32213873 (спеціальний розділ), вид обтяження: арешт нерухомого майна, арешт права оренди земельної ділянки, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 47585266 від 02.07.2019 року державним реєстратором Крайняк М.С.

В обґрунтування позову зазначено, що дідові позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належала земельна ділянка кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області. За життя 11.04.2008 року ОСОБА_2 та ВАТ "Насіннєве" уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064 строком на 10 років, який було зареєстровано у ХРВ ДП ЦДЗК при Держкомземі України 19.01.2009.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. ОСОБА_1 звернулася до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщиниу у виді земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 5,0854 га., кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області. ОСОБА_1 було повідомлено про існування арешту накладеного на земельну ділянку.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064 від 20.11.2019 №18942712 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.07.2019 зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, арешт права оренди земельної ділянки. Обтяження зареєстроване на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Крайняк М.С. по ВП №59384067 від 24 червня 2019 року.

На виконанні Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу № 904/746/19 від 23 травня 2019 року Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ПАТ "Насіннєве" на користь ПрАТ "Інгосстрах" боргу в сумі 8000000 грн. Постановою державного виконавця від 24 червня 2019 року накладено арешт на майно, що належить боржнику, а саме право оренди земельних ділянок, зокрема і за кадастровим номер :10:000:0064. На думку позивача, оскільки строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився, постанова державного виконавця про накладення арешту на земельну ділянку є незаконною, протиправною та такою, що порушує права позивача, внаслідок чого просила скасувати накладений арешт нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області до суду не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача , перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" регламентує порядок зняття арешту з майна.

Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 392 ЦПК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За приписами п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Отже, виходячи з принципу змагальності процесу та диспозиції зазначеної норми матеріального права, на підставі якої позивач звернулась до суду, необхідною умовою для звільнення майна з-під арешту, є вимога про визнання права власності на заявлене спірне майно та відповідно доведення цієї вимоги доказами в справі.

З такою вимогою позивач до суду не зверталась. Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що вона є власником земельної ділянки, як спадкоємець ОСОБА_2 , якому на праві приватної власності належала земельна ділянка кадастровий номер :10:000:0064, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Красноградського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ХР №100285, який виданий Попівською сільською радою Красноградського району Харківської області та зареєстрований за №275 від 12.04.2002 не можуть бути підставою для зняття арешту з цього нерухомого майна без попереднього звернення до суду із позовом про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, з огляду на наступні обставини.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що визначено в статті 125 ЗК України. Відповідно до положень статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Таким чином, на думку суду, позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного праваю, внаслідок чого необхідно відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з наведених вище підстав, що не перешкоджає позивачу звернутися до суду з аналогічними позовними вимогами, поставивши перед судом питання про визнання за нею права власності на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно п. 8 вищезазначеної постанови, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

На виконанні Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу № 904/746/19 виданого 23 травня 2019 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ПАТ "Насіннєве" на користь ПрАТ "Інгосстрах" боргу в сумі 8000000 грн. Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24 червня 2019 року накладено арешт на майно, а саме право оренди земельних ділянок.

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.11.2019 року накладений арешт на право оренди земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0064 за виконовчим провадженням боржника ПАТ "Насіннєве" про стягнення заборгованості на користь ПрАТ "Інгосстрах".

ОСОБА_1 просить в судовому порядку скасувати арешт нерухомого майна, для цього подала позов в порядку цивільного судочинства, де відповідачем зазначила Соборний відділ ДВС м. Дніпра ГТЮ в Дніпропетровській області, хоча стягувачем є ПрАТ "Інгосстрах".

В постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна", викладений підхід до визначення кола осіб, які мають бути залучені до участі в справі за позовами про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна), який фактично не втратив свою чинність, а саме позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Оскільки залучення у справу співвідповідачів є правом позивача та суд за власної ініціативи, в розумінні ч.1 ст.51 ЦПК України, позбавлений права залучити співвідповідача чи замінити його, вважає, що вирішити питання про права та інтереси без залучення до участі в справі в якості відповідача стягувача є неправомірним. Клопотання про залучення співвідповідача чи заміну відповідача від ОСОБА_1 та її представника не надходило.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів, предмет та підстави позову. За викладених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 178, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2020 року.

Суддя І.Г. Рибальченко.