Справа №442/3138/20
Провадження №2-о/442/79/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі матеріали заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

за участю представників

від заявника: ОСОБА_1

від заінтересованої особи: ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із заявою, у якій на підставі ст.ст. 350-1, 350-5, 350-8 ЦПК України просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем її постійного проживання та реєстрації (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання (перебування) за вищевказаною адресою: АДРЕСА_2 .

3. Заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано на підставі рішення від 18.05.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області та вони проживають окремо за вищевказаними адресами. Вказує, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно ображав її нецензурною лайкою, принижував людську гідність та наносив їй побої, завдавав тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим з офіційно зверталась зі скаргами на протиправні дії останнього у правоохоронні органи 11.01.2020, 28.03.2020. Вказані обставини зафіксовані. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 , як кривдника стали підставою розриву їх подружніх відносин, втім він все рівно не залишив її у спокої: весь час її переслідує, ходить за нею, дзвонить з погрозами тощо. Останній раз 11.05.2020 за місцем її постійного проживання колишній чоловік біля 12.00 год. дня в присутності свідка почав безпідставно наносити їй побої. Внаслідок таких дій останній заподіяв їй закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин обличчя, шиї, з приводу чого ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування. Наголошує, що вказана обставина також підтверджується витягом з медичної карти стаціонарного хворого № НОМЕР_1 від 15.03.2020, та на даний час проти ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України. Наголошує, що вказані обставини вкрай негативно впливають окрім фізичного на її психологічний стан та дають реальні підстави побоюватись не лише за своє здоров`я, але і життя. Таким чином, вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому вважає, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, як заявника, ОСОБА_1 необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала. Зазначила, що чоловік її постійно б`є і це відбувається в присутності двох її малолітніх дітей. Факти побиття почалися з 2013 року, проте вона вважала, що він зміниться. По факту домашнього насильства 11.01.2020 вона забрала заяву. Вказала, що востаннє він її побив 11.05.2020 і вона звернулася до поліції після чого було порушено кримінальне провадження. Вказала, що побиття відбувається коли чоловік в стані алкогольного сп`яніння, і в останній час коли він тверезий. Вказала, що він не утримує дітей та не дає грошей на утримання квартири. Повідомила, що між ними є спір про поділ майна подружжя, а саме тієї квартири, до якої вона просить дати обмежувальний припис.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечувала, вказала, що між сторонами був конфлікт 11.05.2020, проте це не свідчить про систематичність домашнього насильства, її довіритель вину у вчиненні домашнього насильства не визнає. Підтвердила, що між сторонами на даний час у судовому порядку розглядається спір про поділ майна подружжя, в тому числі житлової квартири АДРЕСА_3 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19.11.2013 зареєстровано шлюб.

Як вбачається з витягу з медичної картки хворого № НОМЕР_2 ОСОБА_4 і. знаходилась на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП „ДМЛ № 1 ДМР з 13.05.2020 по 15.05.2020, діагноз: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Множинні забої м`яких тканин, обличчя, шиї. Відповідно до довідки № 1150 ОСОБА_4 зверталась за медичною допомогою у травмпункт Стрийської центральної районної лікарні 12.05.2020 приблизно о 18:40 год. Діагноз: множинні забійні осадження м`яких тканин голови, обличчя, шиї. Забій грудної клітки справа. Клінічно твереза.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.05.2020 Дрогобицьким ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000772 від 11.05.2020, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 11.05.2020 біля 12: АДРЕСА_4 год. в АДРЕСА_5 ОСОБА_2 під час виниклого конфлікту з ОСОБА_1 наніс останній удари по тілу, чим спричинив тілесні ушкодження.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом беззаперечно встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, які призводять до конфліктів, у тому числі вона звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської обасті про розірвання шлюбу і 18.05.2020 було ухвалено рішення про задоволення позову, яке не набрало законної сили, було розірвано шлюб між ними, а таокж ухвалою від 07.05.2020 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області відкрив провадження про поділ майна подружжя.

Крім того, як вбачається з витягу з ЄРДР від 22.05.2020 було зареєстровано кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 по факту її побиття ОСОБА_2 під час виниклого конфлікту.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 підтвердила суду факт виниклого конфлікту, проте не змогла надати пояснень стосовно підстав отримання ОСОБА_1 закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин обличчя, шиї, які діагностовані лікарем КНП „Дрогобицька міська лікарня ОСОБА_5 .

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі „Е.С. та інші проти Словаччини (E.S. and Others v. Slovakia) (справа № 8227/04), рішення від 15.09.2009, вбачається, що у 2001 році перша заявниця залишила чоловіка і подала в порядку кримінального провадження на нього скаргу в зв`язку із жорстоким поводженням з нею та її дітьми (1986, 1988 та 1989 років народження), а також сексуальним насильством щодо однієї з їхніх дочок. Через два роки його засудили за насильство та сексуальне насильство. Проте вимогу заявниці щодо виселення її чоловіка з їхнього помешкання було відхилено; суд визнав той факт, що він не має права обмежувати доступ її чоловіка до майна (вона могла лише припинити орендні відносини після розлучення). Тому перша заявниця та її діти були змушені переїхати до своїх друзів та рідних, а двоє дітей повинні були змінити школи. Вони поскаржилися на те, що органи влади не змогли належним чином захистити їх від домашнього насильства. Суд визнав, що Словаччина не забезпечила для першої заявниці та її дітей негайний захист від насильства її чоловіка/батька, що стало наслідком порушення статті 3 (заборона катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження) та статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції. Суд зауважив, що з огляду на характер та серйозність таких заяв, перша заявниця та діти вимагали негайного захисту, а не реагування через один-два роки. Перша заявниця також не змогла подати заяви щодо розірвання орендного договору до завершення процедури розірвання шлюбу в травні 2002 року або звернутися за приписом щодо виселення її колишнього чоловіка з подружнього помешкання до того часу, коли до закону внесли зміни в січні 2003 року. Отже, вона не мала ефективного захисту як для себе, так і для дітей упродовж цього проміжку часу.

У справі „Калуца проти Угорщини (Kalucza v. Hungary), рішення від 24.04.2012, встановлено, що Заявниця не бажала спільно проживати зі своїм цивільним чоловіком, який мав нахили до насильницької поведінки, очікуючи на вирішення численних цивільних суперечок щодо права власності на квартиру. Вона, зокрема, стверджувала, що органи влади Угорщини не змогли захистити її від постійного фізичного та психологічного насильства в її помешканні. Суд дійшов висновку, що органи влади Угорщини не виконали своїх позитивних зобов`язань, що вилилося в порушення статті 8 (право на повагу до приватного та сімейного життя) Конвенції. Так, встановлено, що хоча заявниця й подала скаргу в порядку кримінального провадження на свого партнера за насильницькі дії, неодноразово зверталася з проханням про ухвалення обмежувальних приписів щодо нього та зверталася із цивільним позовом щодо виселення його з квартири, органи влади не вжили достатніх заходів для її ефективного захисту.

Враховуючи те, що заявниця звернулася до відповідних державних органів держави Україна за захистом від домашнього насильства, та на даний час є ознаки його вчинення, які не можуть бути поза розумним сумнівом спростовані, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та її неповнолітні діти потребують негайного захисту, а отже для недопущення порушення права заявниці, гарантованого ст. 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя), враховуючи, що існують ризики продовження та повторення конфліктів між сторонами, що мають ознаки домашнього насильства, з метою захисту прав заявника від насильства в сім`ї, вважає за необхідне застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , на строк чотири місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем постійного проживання та реєстрації (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , шляхом заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб не є можливим до застосування, оскільки між сторонами на даний час триває спір в судовому порядку щодо поділу спільного майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 81, 264-265, 350-3 350-6 ЦПК України, Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, суд

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити частково.

Внести обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , на строк чотири місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1. Заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем постійного проживання та реєстрації (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Попередити ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 390-1 КК України, за невиконання обмежувальних прписів.

Повідомити Дрогобицький ВП ГУ НП у Львівській області, Дрогобицьку районну державну адміністрацію у Львівській області, Лішнянську сільську раду Дрогобицького району Львівської області про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на подання апеляційної скарги продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ю.С. Кучаковський