Справа №639/6483/18
Провадження №2/639/104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Волкової С.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

перекладача - Охріменко Т.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бущан А.О. звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , в якому, змінивши в подальшому предмет позову, просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , визнати право приватної власності ОСОБА_3 на:

1)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м;

2)1/2 частину нежитлового приміщення 3-го поверху № НОМЕР_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м;

3)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40.9 кв. м;

4)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м;

5)1/2 частину земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер:05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада;

6)1/2 частину автомобіля Кіа Сеrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 ,

та визнати право власності ОСОБА_5 на:

1)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м;

2)1/2 частину нежитлового приміщення 3-го поверху № НОМЕР_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м;

3)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40.9 кв. м;

4)1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м;

5)1/2 частину земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер:05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада;

6)1/2 частину автомобіля Кіа Сеrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 . Судові витрати, що пов`язані з підготовкою до цивільної справи та будуть понесені у зв`язку з її розглядом, покласти на відповідача.

Від поділу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м позивач відмовився, уточнивши в подальшому позовні вимоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступили в шлюб, про що було здійснено актовий запис в Реєстрі актів цивільного стану та видано свідоцтво про одруження. В шлюбі у подружжя народилася дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина і чоловік є особами з інвалідністю 3 групи з дитинства (вони є глухонімими), їхня дочка також має інвалідність 3 групи. Під час спільного сумісного проживання дружина та чоловік спільно вели господарство та брали участь в його утриманні. Чоловік на стільки, на скільки це можливо при відповідній інвалідності здійснював трудову діяльність, а зароблені грошові кошти витрачав на примноження та утримання спільної сумісної власності. За таким же цільовим призначенням чоловік витрачав й отриману у зв`язку з інвалідністю 3 групи пенсію. Разом з тим у трудовій книжці містяться перерви в трудовому стажі, що зумовлено наступним. Дружина ОСОБА_4 професійно займається «Спортивним орієнтуванням» - видом спорту, яким вона й заробляє на життя (не враховуючи також пенсію у зв`язку з інвалідністю 3 групи). Вона дуже часто виїжджала й виїжджає на спортивні збори, тренування та змагання. У зв`язку з цим чоловік ОСОБА_3 , жертвуючи своєю трудовою діяльністю, у цей час займався утриманням та вихованням дочки - ОСОБА_6 . Отже позивач та відповідач, розподіливши між собою обов`язки з утримання спільного господарства, утримання та розвитку дитини, брали однакову участь у підтриманні різних аспектів діяльності сім`ї. Наразі спільне життя в подружжя не складається, вони більше спільне господарство не ведуть, подальше сумісне життя вважають неможливим. В наслідок цього позивач бажає розділити майно. А оскільки згоди з приводу поділу спільного сумісного майна вони не досягли, то позивач звертається до суду з метою поділу спільного сумісного майна. Упродовж свого спільного проживання подружжя набуло:

1)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 65.9 кв. м (набута за договором про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу, державна реєстрація права здійснена 22.12.2016);

2)нежитлове приміщення 3-го поверху № НОМЕР_1 в житловому будинку, що знаходиться адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м (набута за договором про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу, державна реєстрація здійснена 03.05.2017);

3)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40,9 кв.м. (набута за договором купівлі-продажу, державна реєстрація права здійснена 27.10.2013);

4)квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67.1 кв. м (набута за договором купівлі-продажу, державна реєстрація: здійснена 27.10.2009);

5)земельну ділянку площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада (державна реєстрація права здійснена 14.04.2016);

6)автомобіль Кіа Сеrrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 (дата реєстрації 27.12.2013).

Тож враховуючи, що майно було набуте під час перебування чоловіка й жінки в шлюбі, подружжя спільно надавало згоду на його придбання та бажало в подальшому використовувати його під час ведення спільного господарства, таке майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Сторони про поділ спільного сумісного майна не домовилися, поділ майна з виплатою грошової компенсації не вважають за можливе, у зв`язку з відсутністю грошових коштів для здійснення такого. Отже, вбачається, що необхідно здійснити поділ спільного сумісного майна шляхом виділення рівних, ідеальних часток для кожного з подружжя.

У зв`язку з викладеним, позивач, посилаючись на ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372 ЦК України, вимушений звернутися до суду з даним позовом.

28.11.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_3 адвоката Бущана А.О. задоволено частково, заборонено ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) і будь-яким іншим особам, уповноваженим від її імені, здійснювати дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_4 ),із зазначенням переліку такого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

02.04.2019 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому остання зазначила, що позовна заява не містить належних доказів на підтвердження хоча б однієї своєї вимоги, а саме фактів того, що зазначене майно є спільною власністю подружжя: купувалося в період шлюбу за спільні кошти, і що ОСОБА_3 безпосередньо брав матеріальну участь у придбанні зазначеного вище майна, жертвував своєю трудовою діяльністю, займався утриманням та вихованням дочки - ОСОБА_6 . Також, на думку відповідача, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що сторони, розділивши між собою обов`язки з утримання спільного господарства, утримання та розвитку дитини, брали однакову участь у підтриманні різних аспектів діяльності сім`ї. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 15.11.2003 року по 12.11.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дійсно у період перебування в шлюбі придбавалося низка майна, але за особисті кошти відповідача, а ОСОБА_3 жодної матеріальної участі у придбанні цього майна не брав.Позивач зазначає в своїй позовній заяві, що впродовж спільного проживання подружжя набуло квартиру АДРЕСА_7 , однак, дана квартира була придбана повністю за особисті кошти відповідача і тому є її особистою власністю. Так відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 04.06.2004 року за № 6-04-246706-Ш-1, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.06.2004 року під реєстровим номером № П-6-16906, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності були власниками квартири АДРЕСА_8 . Відповідно до договору дарування частини квартири ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_8 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2013 року квартиру АДРЕСА_8 було продано нею як особисту приватну власність за 516 285 грн., дані грошові кошти були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_7 . Підстави виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_7 : договір № ФФБ-55-О ОСОБА_8 Я.-2 про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач та ТОВ «Харківський регіональний фонд фінансування страхування будівництва» уклали цей договір про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , підставою виникнення права власності були: договір про уступку майнових прав на об`єкт інвестування, серія та номер: У-55-О.Я ОСОБА_8 -2 від 14.04.2014 року; довідка про право Довірителя ФФБ на набуття у власність об`єкта інвестування, серія та номер:54 від 14.11.2016 року; акт прийому-передачі квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 14.11.2016 року. Згідно даного договору та відповідно до платіжного доручення №1 від 14.04.2014 р. відповідачем було сплачено 550 014 грн. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33221336 від 27.12.2016 року за відповідачем було зареєстровано право власності на дану квартиру. Також позивач просить суд визнати право власності за ним та відповідачем по 1/2 частині нежитлового приміщення 3-го поверху № НОМЕР_1 , площею 5,7кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дана вимога, на думку відповідача, також не може бути задоволена, оскільки вказане нежитлове приміщення було придбане повністю за її особисті кошти (45 600 грн.), які у неї були від отримання премій, винагород за отримання медалей на параолімпійських іграх, і тому є її особистою власністю. Також позивач зазначає в позові, що впродовж спільного проживання подружжя набуло квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , площею 40,9 кв.м. та просить суд визнати право власності за ним та відповідачем по 1/2 частині даної квартири. Дану вимогу відповідач також не визнає, оскільки вказана квартира є її особистою власністю і придбана відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2013 року у ОСОБА_9 за 631 400 грн. , які є особистими коштами відповідача, оскільки в серпні 2013 року відповідач отримала премію в розмірі 1980000 грн. за нагороди, отримані на дефолімпійських іграх в Болгарії, а саме за золоту та бронзову медаль. ОСОБА_3 жодного відношення до вказаної квартири не має. Вимога позивача про визнання права власності за ним та відповідачем по 1/2 частині квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , площею 67,1 кв.м. також не може бути задоволена, оскільки дана квартира була придбана повністю за особисті кошти відповідача і є її особистою власністю, оскільки вона отримала премію в розмірі 1407000 грн. за отримані в ОСОБА_10 на параолімпійських іграх дві золоті та одну срібну медаль. ОСОБА_3 жодного грошового вкладення на придбання даної квартири не зробив. Позивач зазначає в своїй позовній заяві, що у продовж спільного проживання подружжя набуло квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67,1 кв.м. та просить суд визнати право власності за ним на 1/3 частину та за відповідачем на 3/4 частини даної квартири. Однак, дана вимога не може бути задоволена, оскільки вказана квартира була особистою приватною власністю відповідача і набута нею в результаті використання права на безоплатну приватизацію та прийняття в дар. Щодо земельної ділянки площею 0,9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада, яку позивач також просить поділити, то дана вимога взагалі є безпідставною, оскільки вказана земельна ділянка не перебуває та ніколи не перебувала у власності відповідача. Позивач просить суд визнати право власності за ним та відповідачем на половину автомобіля Кіа Сеrrato, 2009 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 , який придбано впродовж спільного проживання подружжя, однак відповідач також вважає, даний автомобіль був придбаний повністю за її особисті кошти і тому є її особистою власністю, оскільки вона отримала премію в розмірі 1407000 грн. за отримані в ОСОБА_10 на параолімпійських іграх дві золоті і одну срібну медаль і за частину цих коштів був придбаний даний автомобіль. ОСОБА_3 жодного грошового вкладення на придбання даного автомобіля не зробив. Взагалі після народження ОСОБА_11 і по теперішній час вихованням та матеріальним забезпеченням займається відповідач, а у період її перебування на зборах, змаганнях та тренуваннях вихованням та доглядом за ОСОБА_11 займалася матір відповідача ОСОБА_7 , але аж ні як не позивач. Позивач практично ніде не працював, оскільки не вважав це за потрібне, він вважав, що відповідач заробляла достатньо, щоб одній утримувати всю сім`ю, через що постійно жив за її рахунок. Єдиним доходом, який отримував позивач, була його пенсія, яку він витрачав на себе та власні потреби. Відповідач зазначає, що дійсно професійно займається спортивним орієнтуванням, через що часто виїжджає на спортивні збори, тренування та змагання. Вона має безліч медалей, нагород, грамот, а також є Кавалером ордену «За мужність» І, II і III ступенів. Спортивне орієнтування є основним видом її діяльності, яке приносить відповідачу чималі доходи і саме завдяки цьому було придбано все майно, нерухомість та автомобіль, які позивач бажає поділити порівну, при цьому не доклавши жодної копійки та жодних зусиль на їх придбання, а в подальшому - і на утримання, проведення ремонтів, придбання побутової техніки, сплати за комунальні послуги. Позивач повноцінно не займався доглядом за донькою, оскільки не міг ні приготувати їй поїсти, ні покормити. Доглядом займалася відповідач, а в період її відсутності - ОСОБА_7 , яка тривалий час проживала разом позивачем, відповідачем та онукою. Коли ОСОБА_12 , ОСОБА_7 проживала окремо, але в сусідньому домі. Бабуся відводила і забирала ОСОБА_11 зі школи, після школи - йшли до дому до ОСОБА_7 , де Ельвіра обідала, робила з бабусею уроки і до вечора проводила там час. Позивач часто вів себе неадекватно, на вимоги відповідача про влаштування на роботу та отримання постійного і стабільного заробітку реагував нервово, після чого вчиняв сварки, скандали і бійки. З осені 2018 року відповідач з позивачем проживають окремо. ОСОБА_11 проживає з відповідачем, оскільки її матеріальним забезпеченням повністю займається відповідач. ОСОБА_3 зовсім матеріально доньку не забезпечує, у зв`язку з чим відповідач вимушена була звернутися до Жовтневого районного суду з позовною заявою про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки. Через неадекватну поведінку позивача, погроз фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, відповідач вимушена була звертатися за допомогою до Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції України у Харківській області 21.09.2018 року та 16.10.2018 року. Після олімпіади в Туреччині відповідач отримала премію за срібну медаль, частина цих коштів знаходилася в квартирі, де сторони проживали. Після зазначених вище сварок позивач забрав собі належні відповідачу 20 тис. доларів США і не повертає. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. До відзиву додані копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно, які долучені до матеріалів справи.

30.05.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка відповідає змісту позову і містить посилання на законодавчо закріплену презумпцію спільної сумісної власності на майно, що придбано під час шлюбу і яке підлягає розподілу між чоловіком та дружиною.

19.08.2019 року відповідачем ОСОБА_4 подані письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Під час підготовчого провадження учасниками справи подані заяви по суті справи разом з відповідними доказами, у зв`язку з поданням яких необхідність у вирішенні клопотання про витребування доказів відпала, тому таке клопотання залишено судом без розгляду зі згоди представника позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2019 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, призначена справа до судового розгляду по суті. Заяви представника позивача ОСОБА_3 адвоката Бущана А.О. та відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків задоволено. Викликані в судові засідання свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (з боку позивача) та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 (з боку відповідача). В судовому засіданні судом вирішено клопотанням представника відповідача про розгляд справи без допиту свідка ОСОБА_19 і про допит іншого свідка ОСОБА_20 , яка з`явилась в судове засідання, проти чого сторони не заперечували.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_3 та представник позивача адвокат Бущан А.О. позовні вимоги підтримали з раніше зазначеними уточненнями, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини та законодавчі підстави. При цьому представником позивача визнано, що відповідач дійсно отримувала винагороди, які є її особисто власністю, однак витрачали їх на потреби сім`ї.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_21 заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач, а також більшість свідків надавали пояснення через перекладача Охріменко Т.О

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружився з ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №2447 і підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданим 15.11.2003 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_23 » (т.1 а.с. 13).

В шлюбі у позивача і відповідача народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №304 і підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого повторно 06.11.2018 року (т.1 а.с.14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 15.11.2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2447. Прізвище позивача ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне прізвище « ОСОБА_25 » (т.1 а.с.71-72, 93-94).

Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 06.11.2018 року за частковим співпаданням (т.1 а.с.23-26) за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на:

1) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 65.9 кв. м (дата державної реєстрації 22.12.2016 р.);

2) нежитлове приміщення 3-го поверху № 14 в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 5.7 кв. м (дата державної реєстрації 03.05.2017 р.);

3) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 40.9 кв.м (дата державної реєстрації 17.10.2013 р.);

4) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 67.1 кв. м (дата державної реєстрації 27.10.2009 р.);

5) квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м 1/2 частка - на підставі свідоцтва про право власності р.№6-04-246706-ІІІ-І , договору про встановлення розміру часток на квартиру від 30.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А. за р.№1148 та 1/2 частка на підставі договору дарування, посвідченого 14.06.2011 р. р.№2977 приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В.;

6) земельну ділянку площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада (дата державної реєстрації 05.11.2016 р.);

7) земельну ділянку площею 3.2021 га, кадастровий номер :07:001:0083, що знаходиться у Київській області, м. Фастів (дата державної реєстрації 12.06.2001 р.), однак остання земельна ділянка не зазначена як предмет позову позивачем.

Разом з тим відповідачем ОСОБА_5 не визнано належність їй земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада, а позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що вказана земельна ділянка дійсно належить саме відповідачу ОСОБА_5 не за частковим співпаданням, а за повним співпаданням. Також представником позивача під час підготовчого засідання зменшені позовні вимоги, зазначено про відмову від вимог в частині розподілу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , площею 67.1 кв. м, яка на даний час вже продана відповідачем.

Так відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 04.06.2004 року, виданого відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належала на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 і набута відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с.95).

В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 14.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується копією договору (т.1 а.с.96).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31.20.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мороз В.М., квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_5 продала ОСОБА_26 , продаж вчинено за 516285 грн. 00 коп. (т.1 а.с.97-98).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , автомобіль «Кіа Сеrato», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_8 за ОСОБА_3 (а.с.28).

Як вбачається з копії рахунку №ЗиФ-0057194 від 14.10.2009 року, ОСОБА_3 сплачено за автомобіль «Кіа Сеrato», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі, кузова й рами: НОМЕР_3 суму у розмірі 187 320,00 грн. (а.с.125). Зазначену копію рахунку надано до суду відповідачем, яка вказала, що оригінал рахунку знаходиться у неї, і пояснила в судовому засіданні, що зняла гроші з банківського рахунку та передала їх чоловікові для придбання вказаного вище автомобілю.

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 27.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л.П., ОСОБА_5 придбала у власність у ОСОБА_27 та ОСОБА_28 квартиру АДРЕСА_9 за 520700 грн. 00 коп.(т.1 а.с.122). Вказані відомості підтверджуються копією витягу з Державного реєстру правочинів від 27.10.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2009 року (т.1 а.с.122-124).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 17.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., ОСОБА_5 придбала у власність у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_10 за 631400 грн. 00 коп.(т.1 а.с.120). Вказані відомості підтверджуються копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року (т.1 а.с.120-121).

Відповідно до копії договору з додатками № ФФБ-55-О.Я.-2 про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 та ТОВ «Харківський регіональний фонд фінансування страхування будівництва» 07.04.2014року уклали цей договір про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 інвестування АДРЕСА_11 за вказаною адресою (т.1 а.с.99-104) та в подальшому за відповідачем ОСОБА_5 виникло право власності на зазначений об`єкт інвестування, що підтверджується копією договору про уступку майнових прав на об`єкт інвестування, серія та номер: У-55-О ОСОБА_8 Я ОСОБА_8 -2 від 14.04.2014 року, копією довідки №54 про право Довірителя ФФБ на набуття у власність об`єкта інвестування від 14.11.2016 року, копією акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_12 від 14.11.2016 року. На виконання даного договору відповідно до довідки №54 від 14.11.2016 року про 100 % оплату вартості загальної площі об`єкта інвестування і платіжного доручення №1 від 14.04.2014 року ОСОБА_5 сплатила 550 014 грн. Відтак, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33221336 від 27.12.2016 року за ОСОБА_5 , було зареєстровано з 22.12.2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_12 (т.1 а.с.105-110).

Також з копії договору з додатками № ФФБ-10-О.Я.-К/2 про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ) вбачається, що ОСОБА_5 та ТОВ «Харківський регіональний фонд фінансування страхування будівництва» уклали цей договір 27.03.2017 року про участь у фонді фінансування будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 ,об`єкт інвестування нежитлове приміщення АДРЕСА_13 загальною площею 5,7 кв.м за вказаною адресою (т.1 а.с.111-115) та в подальшому за відповідачем ОСОБА_5 виникло право власності на зазначений об`єкт інвестування, що підтверджується копією договору про уступку майнових прав на об`єкт інвестування, серія та номер: У-10-О.Я.-К/2 від 27.03.2017 року, копією довідки №11 про право Довірителя ФФБ на набуття у власність об`єкта інвестування від 27.03.2017 року із зазначенням суми коштів, внесених Довірителем до ФББ в розмірі 45600 грн.00 коп., довідкою №11 про 100 % оплату вартості загальної площі об`єкта інвестування від 27.03.2017 року. Відтак, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35076322 від 06.05.2017 року за ОСОБА_5 , було зареєстровано 03.05.2017 року право власності на нежитлове приміщення 3-го поверху № НОМЕР_1 в житловому будинку літ. «А-17» за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.116-119).

З копії посвідчення Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради серії ААГ №205965 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є інвалідом 3 групи (т.1 а.с. 15).

Згідно з копією довідки серії НОМЕР_9 НОМЕР_10 ОСОБА_3 , 1984 року народження, також є інвалідом 3 групи (т.1 а.с. 16).

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_3 вбачається, що він 15.05.2002 року був прийнятий на роботу до ДП «Завод імені Малишева» і звільнений за власним бажанням 17.10.2002 року; 01.08.2005 року прийнятий на посаду статистика ТОВ «Никта» та звільнений за власним бажанням 01.07.2008 року; 01.07.2008 року прийнятий на посад кур`єра в ТОВ «Ласун» і 06.11.2008 року звільнений за власним бажанням; 15.05.2015 року прийнятий на посаду кур`єра в ТОВ «Пордуласа» (т.1 а.с.17-18).

Згідно з відповіддю ТОВ «Пордуласа» від 16.10.2019 року, з ОСОБА_3 на теперішній час немає трудових відносин, його звільнено за власним бажанням на підставі заяви та приказу №20-К від 15.10.2019 року (т.1 а.с.246).

Будь-яких доказів про суми отриманого доходу позивачем ОСОБА_3 суду не надано.

Разом з тим, з довідки вих. №41 від 13.03.2019 року про доходи ОСОБА_22 вбачається, що остання працює в Українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на посаді Спортсмен інструктор, її дохід за 2007-2018 р.р. складає 5 829 501, 16 грн. При цьому в довідку включена Стипендія Президента у сумі 1045000, 00 грн. та грошова винагорода у сумі 4236883, 26 грн., яка не оподатковується, і до суми якої входить 1407000 грн.- отримані відповідачем в жовтні 2009 року, 1980000,00 грн. - отримані відповідачем в серпні 2013 року та 810383, 26 грн. отримані відповідачем в липні 2017 року після чергових перемог на Олімпіадах (т.1 а.с.126-127).

Згідно з висновком за фактом звернення ОСОБА_5 до Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції України у Харківській областівід 02.11.2018 року та за результатами розгляду матеріалу у відношенні позивача ОСОБА_3 прийнято рішення про складення адміністративного протоколу за ч.1 ст. 173-2 КупАП (а.с.130).

Учасниками справи надані світлини, на яких зображена ОСОБА_6 разом з батьком (т.1. а.с.167-176), а також ОСОБА_6 в різному віці під час її перебування влітку на дачі з бабусею (т.1 а.с.131-139).

З копії трудової книжки матері відповідача ОСОБА_7 вбачається, що її трудова діяльність скінчилась 23.09.2008 року (т.1 а.с.128).

З наданої ОСОБА_22 відповіді директора Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №18 ХМР Харківської області від 08.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася та здобувала освіту у Харківській спеціалізованій школі № 18 Харківської міської ради Харківської області з 31.08.2017 по 22.11.2018 р. Мати, ОСОБА_22 , надавала благодійні внески у фонд школи та фонд класу. За навчання та відвідування учнями школи будь-які платежі не здійснювалися та не здійснюються. Батько, ОСОБА_3 , жодного разу не відвідував батьківські збори, ніколи не цікавився успіхами доньки у навчанні, за весь період навчання ОСОБА_11 у ХСШ № 18 один раз забирав дівчину додому (зі слів класного керівника ОСОБА_29 ) ОСОБА_30 , ОСОБА_7 регулярно приходила на батьківські збори, постійно відвідувала внучку, часто приводила і забирала її зі школи, постійно цікавилася її успіхами у навчанні, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником та вчителями школи (зі слів класного керівника ОСОБА_29 ) (т.1 а.с.144).

Згідно з відповіддю директора Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №18 ХМР Харківської області від 28.05.2019 року, наданою на запит адвоката Бущан А.О., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася та здобувала освіту у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 18 Харківської міської ради Харківської області з 31.08.2017 по 22.11.2018 р. У цей період дівчинка проживала з мамою, ОСОБА_31 та татом, ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 . Батько та мати ОСОБА_11 є особами з особливими потребами по слуху. Зі слів класного керівника ОСОБА_29 , батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 жодного разу не відвідували батьківські збори, оскільки вони потребували сурдоперекладача. Мати або бабуся забирали дівчинку зі школи. Батько ОСОБА_3 один раз забирав дівчинку додому (зі слів керівника). Також, зі слів керівника, бабуся дівчинки приходила на батьківські збори, постійно відвідувала онуку, часто приводила і забирала її зі школи, спілкувалася з учителями, цікавилася успіхами к навчанні, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником (т.1 а.с.185).

Відповідно до листа КНП «Міська дитяча поліклініка» №2 ХМР від 10.04.2019 року, наданого відповідачу, дитина ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала під наглядом фахівців поліклініки з народження до 01.12.2018р., мешкала за адресою АДРЕСА_5 . Згідно з інформацією, наданою лікарем-педіатром, догляд за ОСОБА_11 , відвідування дитячої поліклініки, проведення профілактичних щеплень та лікування, у разі потреби, здійснювали мати дівчинки та бабуся. Батько дитини до фахівців поліклініки стосовно надання медичної допомоги доньці та з питань стану її здоров`я не звертався. На теперішній час родина вибула на постійне місце проживання в м.Київ (т.1 а.с.145).

Як вбачається з відповіді адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №2» Харківської міської ради від 27.05.2019 року на запит адвоката Бущан А.О ОСОБА_8 , дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_14 , знаходилась під наглядом фахівців поліклініки з народження до 01.12.2018 р. На даний час родина вибула на постійне проживання у м.Київ. Вся інформація про стан здоров`я дитини ОСОБА_33 знаходиться у первинній документації. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром ОСОБА_34 та медичною сестрою кабінету щеплень, відвідування поліклініки дівчинкою, у разі потреби, здійснювалося у супроводі мами та бабусі. Батько дитини - ОСОБА_3 , з питань надання медичної допомоги доньці - ОСОБА_35 , до фахівців поліклініки не звертався (т.1 а.с.184).

Відповідно до довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Центр розвитку дитини «Інтелект» Харківської області від 26.04.2019 року, оплату за навчання ОСОБА_6 здійснювала ОСОБА_5 . ОСОБА_3 на батьківські збори не приходив, але іноді доньку забирав зі школи.Бабуся ОСОБА_36 відвідувала батьківські збори, цікавилась навчанням онуки, допомагала їй у виконанні домашніх завдань, прислухалася до порад класного керівника (т.1 а.с.158).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , однокласник позивача, який знає позивача та відповідача 15 років, пояснив, що йому не відомо точно де і ким працював ОСОБА_37 , однак він знає, що позивач продавав сувеніри в поїздах, а в молодості - працював на заводі. Як розподілялись обов`язки в родині ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , свідок не знає, зустрічались вони не часто, однак свідкові відомо, зі слів позивача, що останній відвозив свою дитину на танці та до школи.

Свідок ОСОБА_14 , якому позивач доводиться близьким другом, пояснив, що познайомився з ним в 2003 році, вони почали спілкуватись, родина позивача проживала добре. Коли ОСОБА_39 їздила на тренування доглядав дитину ОСОБА_38 , а так однаково батьки займались дитиною. ОСОБА_38 також їздив працював в поїздах до Росії. Окрім батьків дитиною займалась також бабуся ОСОБА_40 мама ОСОБА_39 .

Свідок ОСОБА_13 , який навчався в школі з позивачем і є хрещеним батьком дитини позивача, пояснив, що з відповідачем познайомився вже під час її вагітності, а з ОСОБА_38 він разом працював, ходив по поїздах, також свідок разом з позивачем та їх дітьми разом гуляли, коли ОСОБА_39 їздила на збори. Дитиною займались і ОСОБА_39 , і ОСОБА_38 однаково. Також дитину залишали на бабусю матір ОСОБА_39 , коли ОСОБА_38 працював.

Свідок ОСОБА_7 , матір відповідача, в судовому засіданні розповіла про обставини життя подружжя її дочки та зятя. Зокрема, свідок пояснила, що няньчила онуку, що коли їй виповнилось 9 місяців, оскільки дочка готувалась до ОСОБА_41 2009 року. Оскільки у ОСОБА_39 літній вид спорту, то онуку на літо свідок забирала на свою дачу, де також часто відпочивала подруга свідка ОСОБА_16 отримала винагороду за Олімпіаду і купила квартиру по АДРЕСА_15 , де робила ремонт. Іншу квартиру по АДРЕСА_16 , яка була приватизована на свідка та ОСОБА_39 , дочка продала і в подальшому купила квартиру в Жилстрой-2. В 2009 році онука пішла до дитячого садка, а в 2013 році до школи. Свідок весь час допомагала доглядати онуку. ОСОБА_39 виграла чергову Олімпіаду і купила однокімнатну квартиру в Києві. Свідок на прохання дочки у її відсутність готувала їжу як для онуки, так і для ОСОБА_38 , який жив у трикімнатній квартирі. Коли дочка поверталась зі зборів, які проходили влітку, вона сама займалась вихованням дитини, брала її на тренування, робила домашнє завдання.

Свідок ОСОБА_16 , подруга матері відповідача, підтвердила, що коли дитині виповнилось 9 місяців, ОСОБА_39 вийшла на тренування. Свідок приходила няньчити дитину, оскільки матір ОСОБА_39 ще якийсь час працювала. В подальшому матері ОСОБА_39 довелося звільнитись, щоб доглядати онуку. З 2-х років дитину бабуся почала вивозити на дачу, куди приїздила і свідок. Разом вони навчила дитину говорити, писати, малювати. ОСОБА_38 разом з ОСОБА_39 привозив дитину на дачу, один позивач ніколи не приїжджав. Зі слів Любові ОСОБА_25 , позивач не працював, всі покупки вчинялись за гроші ОСОБА_39 , відповідач не міг залишатись з дитиною наодинці надовго, оскільки не вміє готувати.

Свідок ОСОБА_17 , який 15 років є чоловіком матері відповідача, і знає сім`ю ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , пояснив, що з народження онуки вони проживали всі разом, допомагали молодим. Коли ОСОБА_17 та ОСОБА_42 працювали, то допомагали доглядати онуку сестра ОСОБА_43 та сусідка. В подальшому влітку вони почали забирати дитину на дачу, коли ОСОБА_39 виїжджала. Там онуку доглядали свідок, ОСОБА_44 та її подруга ОСОБА_45 . Чим займався ОСОБА_38 , свідок пояснити не зміг. ОСОБА_7 забирала дитину з дитячого садка, відвідувала дитячі свята та шкільні збори.

Свідок ОСОБА_18 розповіла, що знайома з відповідачем з 2011 року, часто ходили в гості одна до одної з дітьми, були сусідами. Коли ОСОБА_39 виїжджала на змагання, дочка залишалась з ОСОБА_38 , однак бабуся доглядала онуку частіше. ОСОБА_39 приховувала, що з ОСОБА_38 в них не все гаразд. ОСОБА_38 був дома, не працював, що свідок бачила особисто. Гроші заробляла ОСОБА_39 .

Свідок ОСОБА_20 , яка також є спортсменкою і займається баскетболом, в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_39 багато років, а ОСОБА_38 - ще зі школи, однак не бачила, щоб ОСОБА_38 сидів з дитиною. Позивач не працював, всі гроші заробляла та все покупала ОСОБА_46 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Однак, відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги . Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Частиною 7 ст. 57 СК України передбачено: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Так, дослідивши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив обсяг майна, яке є предметом позову і яке позивач просить розподілити, вважаючи його спільним сумісним майном. Разом з тим суд вважає недоведеним достатніми доказами придбання під час шлюбу відповідачем ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.9819 га, кадастровий номер :05:005:0112, що знаходиться у Вінницькій області, Погребищенського району, Морозівська сільська рада (дата державної реєстрації 05.11.2016 р.). Крім того суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не надано суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували джерело та наявність у позивача певних достатніх доходів і коштів на придбання спірного майна, а також не надано достатніх доказів того, що переважно позивач займався вихованням спільної дитини та господарством і у зв`язку з цим не працював, не підтвердили дані обставини навіть свідки з боку позивача. Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 надала докази про наявність у неї особистих коштів, отриманих нею від реалізації особистого майна, належного їй в результаті приватизації та за договором дарування, а також особистих коштів у вигляді винагороди, премії за особисті спортивні досягнення. Факт придбання відповідачем саме за особисті кошти майна, яке є предметом даного позову, встановлено судом, зважаючи на вартість і час придбання такого майна, що повною мірою співпадає з розміром отриманих відповідачем особистих коштів та часом їх отримання. Зазначені обставини не спростовані позивачем жодними доказами, а факт отримання винагород ним визнаний. При цьому вимога про визнання за позивачем права на частку премій, нагород відповідача не заявлялась. Отже суд приходить до висновку, що нерухоме майно (окрім земельної ділянки, яку суд не відносить до майна, придбаного ОСОБА_22 ) та автомобіль, зазначені в якості предмету позову, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки, хоча й дані об`єкти придбані в період шлюбу, але за особисті кошти відповідача, тому розподілу в порядку ст. 69 СК України не підлягають. Закріплена в ст. 60 СК України презумпція режиму спільної сумісної власності щодо майна, придбаного у шлюбі, спростована в даному випадку доказами, наданими відповідачем ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір і витрати на правову допомогу, понесені позивачем ОСОБА_3 , покладаються судом на позивача і з відповідача не стягується.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.4, 5, 13, 16, 43, 76-81, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 368- 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_11 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 25.05.2012 року, РНОКПП: НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_17 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України запис №647, документ № НОМЕР_13 , орган, що видав 6320, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_17 .

Повне рішення складено 30.04.2020 року.

Суддя Н.В.Баркова