ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 травня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/126/20

Головуючий у першій інстанції - Слісар А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/740/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Слісар А.В.), ухвалене у м. Мена,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви № б/н від 28.05.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2019 року становить 22387,00 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факт користування відповідачем кредитною карткою на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, тощо, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.Також судом враховано, що фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті в добровільному порядку, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог. АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином уклавши кредитний договір, який ніким не оспорений та підлягає виконанню. За позицією позивача, ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву користувався кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловлював згоду з формою та умовами договору. Оскільки відповідач не висловлював своїх заперечень проти позовних вимог банку, позивачем ненадавались до суду додаткові докази на підтвердження невиконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 , які АТ КБ «ПриватБанк» приєднує до апеляційної скарги та просить врахувати при апеляційному перегляді справи. Крім того, позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що договір укладений між сторонами у справі є договором з щомісячною сплатою кредитного платежу, і відповідач належним чином його не виконував, тобто не сплачував щомісячний платіж у повному обсязі, тому є закономірним наявність заборгованості по простроченій сумі кредиту. Відповідач в свою чергу скористався сервісом « Миттева розтрочка», за яким заборгованість погашається банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Відзив на апеляційну скаргу ненадано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 28.05.2015 ОСОБА_1 , підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки).( а.с. 16)

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача, відповідачем не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки: № НОМЕР_1 отримана 01.02.2015 року з строком дії до січня 2019 року; № НОМЕР_2 отримана 10.08.2015 року з строком дії до серпня 2019 року; НОМЕР_6 отримана 28.10.2015 року з строком дії до серпня 2019 року ; № НОМЕР_3 отримана 31.12.2015 року з строком дії до грудня 2019 року; № НОМЕР_3 отримана 21.06.2016 року року з строком дії до грудня 2019 року; № НОМЕР_7 отримана 27.11.2017 року з строком дії до вересня 2021 року; № НОМЕР_8 отримана 07.02.2018 року з строком дії до грудня 2021 року; № НОМЕР_4 отримана 14.03.2018 року з строком дії до січня 2022 року; № НОМЕР_5 отримана 25.06.2018 року з строком дії до квітня 2022 року. При цьому видані картки під № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 зазначені в довідці по два рази, мають однаковий термін дії, але отримані в різні дати.(а.с.70). Доказів отримання карток особисто ОСОБА_1 та в такій кількості матеріалами справи не підтверджено.

Станом на 08.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 22387 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 8962,62 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8962,62 грн; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; нарахованої пені - 10458,67 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 1042,24 грн та штраф ( процентна складова)

Останній платіж ОСОБА_1 , було здійснено 13.08.2018 року в розмірі 3.41 грн шляхом автоматичного поповнення коштів (зарахування здачі) , а безпосереднє особисте повернення кредитних коштів відповідачем було здійснено шляхом внесення готівки через термінал самообслуговування 1 серпня 2018 року в розмірі 200 грн. ( а.с. 6-9, 58-61)

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів приєднані в якості додатків до апеляційної скарги: виписку з особового рахунку відкритого на ім`я відповідача, довідку про отримані картки та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 28.05.2015 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами.

Наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, не містять підпису ОСОБА_1 .. Позивач не довів, що підписуючи анкету-заяву відповідач погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці Умови та Правила, і погодився з ними. Тому Умови та Правила в цій справі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Звертаючись до суду з позовом позивач надав в якості належного та допустимого доказу, що підтверджує не виконання договірних зобов`язань розрахунок заборгованості. Відповідно до якого розмір відсотків починаючи з 1 вересня 2014 року було збільшено до 34.80 %, а з 1 квітня 2015 року до 43%, а з 01.04.2019 року до 86,4% не надаючи при цьому суду доказів підстав для такого збільшення та узгодження збільшення відсотків між сторонами договору.

Крім того, анкета-заява позичальника від 28.05.2015 року не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, пенею та штрафами є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.

Оскарджуючи рішення суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилалось на те, що відповідач скористався сервісом « Миттєва розстрочка», за яким заборгованість погашається банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до виписки по особовому рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 відображено користування послугою « Миттєва розстрочка» з 14 квітня 2018 року.

Доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості по сервісу « Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до договору б/н від 28.05.2015 року матеріали справи не містять, а отже висновок суду першої інстанції щодо ненадання належних, достатніх та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту є вірним. Наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625ЦК України, оскільки наданий в якості доказу розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки містить некоректне відображення користування кредитними коштами та не співпадає з відображеними даними у виписці по особовому рахунку. Так відображене у розрахунку у графі» сума сплачена на погашення кредиту» від 27.03.2018 року у розмірі 100 грн у виписці відображена як «Развлечения:PAYP. DI платежа 656650395», а також наявні і інші невідповідповідності. Також розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, оскільки відображена у розрахунку у графі « витрати клієнта» за 07.02.2018 року зазначено суму 1511,66 грн в той же день віднесена банком до заборгованості за наданим кредитом.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: