Провадження № 2/643/1487/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хотян К.В.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 22.02.2010 між ним та ОСОБА_2 , та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 22.02.2010р. між ним, його дружиною та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО, зареєстрований в реєстрі за № 195. Відповідно до умов договору, а саме п.3.1 відповідач зобов`язується довічно доглядати його та його дружину, надаючи йому довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги на суму не менше мінімального розміру пенсії щомісячно, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами та медикаментами, проводити прибирання житла. ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла. Спочатку відповідач належно виконувала свої обов`язки, але після смерті його дружини почала порушувати свої зобов`язання, передбачені договором, а саме: перестала купувати продукти харчування, готувати їжу; перестала прибирати у квартирі, прати одяг та інші дії пов`язані з доглядом; щомісячну грошову допомогу виплачувала без урахування індексації, а з червня 2018року взагалі перестала її надавати; перестала сплачувати комунальні послуги; не надавала допомогу з лікування. Він є людиною похилого віку, потребує сторонньої допомоги, однак відповідач, необхідний догляд і допомогу йому не надає, не виконує взятих на себе зобов`язань надавати матеріальну допомогу і особисто не приймає участі в догляді за ним.

Відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позов, в якому остання просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з тих підстав, що вона надавала подружжю матеріальну допомогу та надавала кошти на ліки. Після смерті ОСОБА_5 , вона, за домовленістю з ОСОБА_1 продовжувала надавати йому матеріальну допомогу, перераховуючи йому кошти для сплати комунальних послуг. Частину комунальних витрат брав на себе позивач. ОСОБА_1 став віддалятися від неї, змінив замки у квартирі і вона входила у квартиру тільки з його дозволу. У 2018році тарифи на комунальні послуги значно виросли і їй було важко оплачувати усі комунальні послуги, у зв`язку з чим вона запропонувала позивачу передати їй одну кімнату в квартирі або здати її в оренду. ОСОБА_1 відмовився від її пропозиції та наполягав, щоб вона продовжувала в повному обсязі сплачувати комунальні послуги усієї квартири. На протязі усього часу, вона продовжувала сплачувати позивачу матеріальну допомогу у вигляді оплати за теплопостачання, квартирної плати, що становило не менше 50% мінімальної пенсії. Вважає, що нею належним чином виконуються умови договору довічного утримання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2019року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2020року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши сторін, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що 20 лютого 2010 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 195.

Відповідно до цього договору ОСОБА_5 та ОСОБА_1 передали у власність ОСОБА_2 належну їм на праві приватної власності, оскільки придбавалась за спільні кошти у період зареєстрованого шлюбу квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 доглядом довічно.

Відповідно до п.3.1 Договору, ОСОБА_2 зобов`язалася довічно доглядати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , надаючи довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги на суму не менш мінімального розміру пенсії щомісячно, забезпечувати відчужувачів згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами та медикаментами, проводити прибирання житла, в якому мешкають відчужувачі, а також зобов`язалася поховати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за свій рахунок.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із матеріалів справи згідно даних довідки МСЕК № 046162 позивач ОСОБА_1 є інвалідом II групи з 17.01.2008 року безстроково.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання в зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житлі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 , допитаний у якості свідка, показав, що ОСОБА_2 не виконує обов`язки за договором та підтвердив доводи викладені у позові.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні показала, що позивач є її цивільним чоловіком, знає його приблизно 3,5 років, вони разом проживають. Відповідача ОСОБА_2 бачила один раз приблизно два роки тому, коли вона приходила дізнатися про стан квартири. Допомоги ОСОБА_1 відповідач не надає. Вона готує для відповідача їжу, а прибирає, піклується про його стан здоров`я соціальний робітник, яка приходить до квартири 1-2 рази на тиждень.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона працює в територіальному центрі надання соціальних послуг Московського району м.Харкова соціальним робітником, з квітня 2011 року позивач ОСОБА_1 обслуговується у центрі, вона приходить до позивача 2 рази на тиждень, прибирає у квартирі та купує для позивача необхідні продукти харчування, допомагає сплачувати комунальні послуги, допомагала позивачу при оформленні субсидії.

Відповідач ОСОБА_2 допитана у якості свідка, показала, що вона належним чином виконує умови договору довічного утримання та підтвердила доводи вкладені у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він двоюрідний брат відповідача ОСОБА_2 та померлої жінки позивача ОСОБА_5 . Йому відомо, що ОСОБА_2 надавала відповідно до умов договору гроші на ремонт кватири, на сплату комунальних послуг та на техніку. Також йому відомо, що після смерті ОСОБА_5 , позивач змінив замок у квартирі, ключів від квартири ОСОБА_2 він не дав. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 , щоб вона за договором платила комунальні послуги, а він буде платити за інтернет, світло, на що вона погодилась. ОСОБА_1 , по пошті присилав їй платіжки за комунальні послуги, які вона сплачувала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала що вона знайома з позивачем та відповідачем приблизно 15 років. Їй відомо, що між сторонами було укладено договір довічного утримання та, що відповідач надавала позивачу грошові кошти. Також їй відомо, що позивач повідомляв ОСОБА_2 , що у нього все є та допомога йому не потрібна.

Так, допитані судом свідки дали показання як на підтримку позиції позивача, так і на підтримку заперечень проти позову відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 надала до суду копії чеків, виписок на підтвердження надання грошових коштів позивачу, та квитанції на підтвердження сплати комунальних послуг.

Так, договором довічного утримання передбачено обов`язок ОСОБА_2 надавати необхідну допомогу на суму не менш мінімального розміру пенсії щомісячно, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами та медикаментами, проводити прибирання житла.

Утім надані відповідачем копії розписок, чеків, переказів, виписок не підтверджують надання набувачем необхідної допомоги на суму не менш мінімального розміру пенсії щомісячно, яку відповідач зобов`язувалася надавати щомісячно.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів підтвердження витрат на придбання продуктів харчування, ліків позивачу, прибирання житла на виконання відповідних договірних зобов`язань.

Крім того, безпідставними є доводи ОСОБА_2 про те, що вона належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, оскільки сплачувала комунальні послуги, на підтвердження чого остання надала копії квитанцій, оскільки умовами договору, обов`язку сплачувати комунальні послуги, не передбачені.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме, покладені на неї зобов`язання щодо матеріального забезпечення у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги на суму не менш мінімального розміру пенсії щомісячно, прибирання житла, в якому мешкає позивач.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Так, договір довічного утримання в частині, який стосується предмету договору - 1/2 частки квартири, яка в силу визначеної у ст. 60 СК України презумпції, яка у даній справі нічим не спростована, є спільним сумісним майном подружжя, тобто ОСОБА_5 , на день її смерті був виконаний.

З огляду на те, що права ОСОБА_5 за цим договором мають особистий характер, які припинилися внаслідок її смерті відповідно до правил ст. 1218 ЦК України, позивач-вдівець померлої ОСОБА_5 , який є її спадкоємцем та співвласником, не мав права ставити питання про повне розірвання договору довічного утримання, яка стосується частки його померлої дружини у вказаній квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Тому, у суду відсутні правові підстави для розірвання договору довічного утримання в частині, яка припинилася внаслідок смерті другого з подружжя, ОСОБА_5 .

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині розірвання договору довічного утримання, укладеного 20 лютого 2010року в частині прав і обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі №195.

Що стосується вимоги позивача про визнання за ним права власності на квартиру, то у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє, оскільки права позивача відновлені судом в межах вимоги про застосування наслідків розірвання договору довічного утримання відповідно до статті 756 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_2/ про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 20 лютого 2010року в частині прав і обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі №195.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2020року.

Суддя - Т.М. Довготько