ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в режимі відєоконференції апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк, ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі - ПАТ "А-Банк"), ОСОБА_1 третя особа - ОСОБА_2 (залучений до участі у справі ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року т.5 а.с.162), про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №PLRMAD, відповідно до умов якого останній було надано кредитні кошти у розмірі 9 740,35 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2013 року.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ними та ПАТ "А-Банк" було укладено договір поруки №167.

Зазначали, що 16 вересня 2011 року між ними та позичальником ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №PLRMAD, яким зменшено суму заборгованості та визначено дату остаточного погашення заборгованості за договором до 30 вересня 2018 року.

05 листопада 2012 року було укладено додаткову угоду.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує та станом на 28 серпня 2013 року допустила заборгованість у загальному розмірі 27 945,18 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 7 460,33 долари США; заборгованість по процентам - 1,78 долар США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 19 122,55 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процента складова) - 1 329,23 долари США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 693,62 долари США та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ "А-Банк" 10 000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року провадження в частині позовних вимог до ПАТ "А-Банк" закрите (т.5 а.с.120-121).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 751,35 доларів США. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції помилково поклав в основу рішення висновок судового експерта Ліхтіної Л.Р. від 02 лютого 2018 року №3, ними подані належні та допустимі докази наявності заборгованості саме у заявленій у позовних вимогах сумі, суд помилково встановив факт звернення стягнення на заставний автомобіль та безпідставно відмови у стягненні пені та штрафів.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції залишив без уваги те, що борг за тілом кредиту та нарахованими відсотками сплачений повністю, наголошувала на тому, що кредитно-заставний договір на придбання автомобіля укладався в період шлюбу, саме для ОСОБА_2 , а шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 січня 2015 року.

Правом на надання відзиву на апеляційні скарги сторони про справі не скористались

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що 26 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №PLRMAD, за умовами якого позичальнику було надано кредити у розмірі 9 740,35 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2013 року.

Відповідно до п.17.1.3 частина кредиту в розмірі 8 934,20 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 491,39 доларів США надається з метою сплати перших страхових платежів за договором страхування за перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 6,81 долар США надається з метою сплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 268,03 долари США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; частина кредиту в розмірі 39,82 долари США надається з метою оплати вартості поліса Обов`язкового страхування Цивільно-правової відповідальності, що оплачується в момент видачі кредиту.

Відповідно до п.2.1. кредитно-заставного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Відповідно до п.2.1. договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу.

Відповідно до п.17.9 предмет застави автомобіль марки SMA 7151, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з п.3.1.3 договору позичальник надає банку належним чином оформлені договори страхування, а також документи, які підтверджують оплату перших страхових платежів (у випадку, якщо Позичальник самостійно здійснює оплату перших страхових платежів). Зазначені договори повинні бути письмово погоджені з банком. Зокрема банк погоджує вибір страхувальника, перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню. Письмовим погодженням банку вважається віза уповноваженого представника банку на договорах страхування, підписаних Страхувальником.

Відповідно до п.6.2.12 не пізніше дати закінчення дії договорів Страхування продовжити строк їхньої дії або укласти нові договори страхування на користь банку в страховій компанії, узгодженій з банком.

16 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, якою сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до 13 вересня 2011 року та зменшено на 7 239,98 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 2 891,63 доларів США, комісія у розмірі 711,85 доларів США, пеня у розмірі 3 636,45 доларів США. Узгоджено дату остаточного погашення заборгованості за договором 30 вересня 2018 року.

05 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, якою сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 1 326,15 доларів США, а саме відсотки у розмірі 1,86 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 1 324,29 доларів США.

Відповідно до п.1.3 додаткової угоди №1 Графік погашення кредиту викладеного в новій редакції, який є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди. Згідно з п.1.4 позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 05 листопада 2012 року та Графіку погашення кредиту строк погашення кредиту 30 жовтня 2017 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, станом на 28 березня 2013 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 27 945,18 доларів США, де 7 460,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 1,78 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 122,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31,29 доларів - штраф ( фіксована частина); 1329,23 доларів - штраф США (процентна складова).

В судовому засіданні було встановлено, що 27 лютого 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в порядку п.п.13.2.,13.3.2 кредитно-заставного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року був укладений акт приймання-передачі предмета застави, а саме автомобіля марки SMA МАРLЕ С52, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складено нотаріально посвідчену довіреність на реалізацію автомобіля, а також відбулася передача авто, ключів та документів на нього уповноваженому представнику ПАТ «КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.85).

Таким чином з 27 лютого 2009 року позивач фактично звернув стягнення на заставний автомобіль для задоволення і погашення забезпечених вимог (п.13.2. кредитно-заставного договору).

Відповідно до п.13.3.1 кредитно-заставного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, зобов`язання позичальника вважається виконаним в момент підписання з покупцем договору купівлі-продажу предмета застави.

Відповідно до листа начальника Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області №10/2538 від 24 грудня 2014 року, за даними НАІС ДДАІ МВС України та НБД «Автомобіль» за громадянкою ОСОБА_1 у період з 25 вересня 2008 року по 30 липня 2009 року був зареєстрований автомобіль марки МАРLЕ С52 SMA 7151, 2007 року випуску, бежевого кольору, №кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 25 вересня 2008 року, який було знято з обліку для реалізації 30 липня 2009 року в Світловодському МРЕВ Кіровоградської області (підстава доручення ВМС №012850 від 27 лютого 2009 року, приватний нотаріус Ганночка О.В.) з видачею транзитних номерних знаків НОМЕР_4 (т.1 а.с.75).

16 травня 2017 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська витребувано від позивача належним чином завірений договір купівлі-продажу автомобіля марки SMA MAPLE C52, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був реалізований АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитно-заставного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року.

Відповідно до довідки-рахунку, серія КІМ №349226, від 17 листопада 2010 року, виданої Кременчуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» та договору комісії від 17 листопада 2010 року, укладеним між Кременчуцькою філією ТОВ Торговий Альянс (Комісіонер) та ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за №2136 від 27 лютого 2009 року, діє ОСОБА_3 (комітент), що були надані позивачем на виконання ухвали суду від 16 травня 2017 року про витребування доказів, легковий седан-В марки МАРLЕ С52, марки SMA 7151, 2007 року випуску, продано ОСОБА_4 (т.5 а.с.140-142). Відповідно до квитанції №34 від 17 листопада 2010 року ОСОБА_4 внесено на рахунок за придбаний автомобіль 27 395 грн. (т.5 а.с.138).

На виконання ухвали суду від 03 квітня 2015 року про забезпечення доказів, управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області надано лист №10/667 від 10 квітня 2015 року, згідно якого станом на 10 квітня 2015 року автомобіль марки МАРLЕ С52, SMA 7151, 2007 року випуску з 23 листопада 2010 року значиться на обліку в Кременчуцькому МРЕВ Полтавської області за громадянином ОСОБА_4 (т.1 а.с.83).

Таким чином, з урахуванням викладеного, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, з моменту передання 27 лютого 2009 року ОСОБА_1 заставного майна позивачу, складання нотаріально посвідченої довіреності на реалізацію автомобіля та в подальшому його реалізації банком шляхом продажу третій особі, слід вважати доведеним факт звернення стягнення АТ «КБ «Приватбанк» на заставний автомобіль марки SMA МАРLЕ С52.

З метою встановлення правильності наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року та запереченням відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором, за клопотанням представника відповідача судом було призначено судово-економічну експертизу.

31 липня 2015 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинено.

31 серпня 2015 року, у зв`язку із неможливістю проведення призначеної експертизи через надмірну завантаженість та поверненням матеріалів цивільної справи для перенаправлення їх до експертної установи за зоною обслуговування, провадження у справі було відновлено.

15 жовтня 2015 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.Проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі було зупинено. Вказана ухвала суду залишилась без виконання у зв`язку із необхідністю надання додаткових матеріалів, на підставі чого провадження у справі відновлено ухвалою суду від 26 січня 2016 року.

23 лютого 2016 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.Проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі було зупинено.

На виконання вказаної ухвали суду Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса за матеріалами цивільної справи №202/34097/13-ц, 30 березня 2016 року складено висновок судової економічної експертизи №2590, яким встановлено, що в обсязі наданих на дослідження матеріалів, відповідно до проведених розрахунків, сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року станом на 03 квітня 2015 року становить 38 483,89 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 7 356,91 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 1,78 доларів США; заборгованість з пені - 29 282,51 доларів США; штраф (фіксована частина) - 10,63 доларів США; штраф (відсоток від суми) - 1832,06 доларів США (т.5 а.с.53-65).

Відповідно до наданих документів загальна сума погашеної заборгованості (в тому числі списаної) за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року за період з 27 лютого 2009 року по 03 квітня 2015 року складає 7 675,19 доларів США. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, визначити, яка сума коштів була зарахована на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року від реалізації автомобіля марки SMA МАРLЕ С52, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надається за можливе.

26 травня 2016 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 призначено судово-автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на виконання якої вказаною експертною установою складено висновок №2921-16 від 31 січня 2017 року, згідно якого дійсна ринкова вартість автомобіля SMA МАРLЕ С52, 2007 року випуску, бежевого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_1 , станом на 05 березня 2009 року складала 44 146, 64 грн. (т.5 а.с.80-91).

14 лютого 2018 року від представника відповідача на адресу суду надійшов висновок судового експерта з економічних питань Ліхтіної Л.Р. №3 від 02 лютого 2018 року, що діє на підставі свідоцтва №625 від 31 березня 2002 року (т.5 а.с.177), згідно якого станом на 28 серпня 2013 року (дату розрахунку заборгованості банком) залишок заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року становить 2 751,35 доларів США, залишок непогашеної пені 10 176,69 доларів США. Також проведеним експертним дослідженням встановлено, що без нарахування пені борг за тілом кредиту та нарахованими відсотками на дату 28 серпня 2013 року за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року сплачений повністю (борг 2160,86 доларів США, сплачено 3653,11 доларів США).

Отже в судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2009 року позивач фактично звернув стягнення на заставний автомобіль для задоволення і погашення забезпечених вимог та лише 17 листопада 2010 року заставний автомобіль був реалізований позивачем та відповідно до висновку Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса №2590 від 30 березня 2016 року в обсязі наданих на дослідження матеріалів, визначити, яка сума коштів була зарахована на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD від 26 вересня 2008 року від реалізації автомобіля SMA МАРLЕ С52, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надається за можливе.

Водночас, згідно з висновком судового експерта з економічних питань Ліхтіної Л.Р. №3 від 02 лютого 2018 року, станом на 28 серпня 2013 року (дату розрахунку заборгованості банком) залишок заборгованості за кредитно-заставним договором PLRMAD від 26 вересня 2008 року становить 2 751,35 доларів США, залишок непогашеної пені 10 176,69 доларів США.

Суд прийняв до уваги висновок судового експерта з економічних питань Ліхтіної Л.Р. №3 від 02 лютого 2018 року, оскільки висновок Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса №2590 від 30 березня 2016 року не зміг дати вичерпних та конкретних відповідей на поставлені запитання.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції з врахуванням встановлених обставин справи виходив з того, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково саме в розмірі 2 751,35 доларів США, який є доведеним належними та допустимими доказами, решта заборгованості за кредитним договором, на стягненні якої наполягає позивач (нестягнутий залишок тіла, відсотки, пеня) є недоведеною, крім того, сума утвореної заборгованості створена позивачем штучно, нарахована пеня значно перевищує заборгованість за тілом кредиту, а заявлені банком вимоги в частині штрафу до задоволення не підлягають оскільки штраф та пеня є подвійним видом відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частини перша, третя і четверта).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу вимог статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини шляхом укладання кредитного договору, додаткових договорів до нього.

Укладеними договорами строк позовної давності за зобов`язаннями, які виникають із даних договорів, сторонами визначено п`ять років.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що заборгованість за кредитним договором, станом на 28 березня 2013 року, складає 27 945,18 доларів США, де 7 460,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 1,78 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 122,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31,29 доларів США - штраф ( фіксована частина); 1329,23 доларів США - штраф (процентна складова).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)(стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів приймає до уваги те, що 27 лютого 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в порядку п.п.13.2.,13.3.2 кредитно-заставного договору №PLRMAD від 26 вересня 2008 року, був укладений акт приймання-передачі предмета застави. Предмет застави було реалізовано банком.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що після реалізації заставного майна (автомобіля) заборгованість за кредитним договором повністю не погашена.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором судом першої інстанції призначалися відповідні експертизи.

З врахуванням висновків експертиз колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 751,35 доларів США, що становить тіло кредиту.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання апеляційної скарги банку на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги висновок судового експерта з економічних питань Ліхтіної Л.Р. №3 від 02 лютого 2018 року колегією суддів відхиляються, оскільки судом були оцінені докази у їх сукупності, а у висновку судового експерта з економічних питань Ліхтіної Л.Р. №3 від 02 лютого 2018 року зазначено про те, що судовий експерт попереджений про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги банку стосовно того, що їх позовні вимоги є доведеними саме у заявленому банком розмірі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рядом судових експертиз за наданими банком документами надати вичерпні відповіді на всі поставлені судом питання не видавалось за можливе.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що нею повністю виконанні зобов`язання які виникли із кредитно-заставного договору колегією суддів відхиляються, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що покладення на неї повної юридичної відповідальності за цим кредитним договором є помилковим, оскільки він укладався під час перебування її у зареєстрованому шлюбі, а автомобілем, якій було придбано за кредитні кошти, користувався виключно її чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 січня 2015 року, не можуть бути прийняті до уваги як підстава для задоволення її апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд неправомірно задовольнив позовні вимоги банку, стягнувши з неї заборгованість за тілом кредиту, та доводи апеляційної скарги банку про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом, відсотками, пенею та штрафами саме у заявленому ними розмірі зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу положень статті 367 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Інші аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.