Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 295/14291/17-ц

провадження № 61-41760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах

та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 ;

представник позивача - ОСОБА_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 ;

представник відповідача - ОСОБА_5 ;

треті особи: квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира, комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1» Житомирської міської ради, управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської області, орган опіки та піклування Житомирської міської ради;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку

письмового провадження касаційну скаргу представника

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Богунського районного суду м. Житомира у складі судді Полонця С. М.

від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,

Микитюк О. Ю., від 20 червня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона разом з колишнім чоловіком - ОСОБА_4 та їх спільною малолітньою дитиною - ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживали у квартирі

АДРЕСА_1 . Вказана квартира

є службовим житлом та належить Міністерству оборони Україниі вони вселились до неї на законних підставах, як члени сім'ї наймача -

ОСОБА_4 . Після розірвання 04 серпня 2017 року між ними шлюбу

її колишній чоловік почав чинити перешкоди у користуванні квартирою,

не допускає її з дитиною у квартиру, змінивши замки від вхідних дверей, чим порушує їх житлові права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах

та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , просила суд

усунути перешкоди у користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом вселення її разом з малолітньою дитиною

у вказане житлове приміщення та зобов`язати ОСОБА_4 надати їй ключі від квартири.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом

до ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , треті особи: комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1» Житомирської міської ради, управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської області, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку.

У зустрічному позові ОСОБА_4 , посилаючись на ті самі фактичні обставини, вказував, що його колишня дружина ОСОБА_6 разом

з малолітньою дитиною ОСОБА_7 ще до розірвання шлюбу між ними переїхала проживати до своїх батьків у смт Новогуйвинськ Житомирської області та більше року не проживає у службовій квартирі, наймачем якої

він є, при цьому знятися з реєстраційного обліку місця розташування цієї квартири відмовляється.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати ОСОБА_6

та їх спільну дитину - ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язати управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради та комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1» Житомирської міської ради зняти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з реєстраційного обліку

у вказаній квартирі.

Протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира

від 20 грудня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 прийнято до провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня

2018 рокупозов ОСОБА_6 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_6 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цю квартиру. Зобов`язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_6 ключі від квартири

АДРЕСА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із того, що вони мають право проживати та користуватися службовою квартирою

АДРЕСА_1 , проте ОСОБА_4 , який є її наймачем, чинить їм перешкоди у користуванні цією квартирою шляхом заміни замків на вхідних дверях.

Залишаючи без задоволення зустрічний позов ОСОБА_4 , суд виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 разом із малолітнім сином не проживає у спірній квартирі без поважних причин та самовільно залишила це житло, а припинення сімейних відносин не позбавляє ОСОБА_6 та малолітнього сина ОСОБА_7 права користування та проживання у займаному приміщенні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення,

а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що ОСОБА_6 та малолітня дитина ОСОБА_7 були вселені

у спірну квартиру як члени сім`ї наймача - ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу чинить їм перешкоди у користуванні цією квартирою, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року поновлено представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - строк на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2018 року

та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня

2018 року. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Богунського районного суду м. Житомира.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_6 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , оскільки належним чином не дослідили усіх обставин справи. Судами залишено поза увагою нормативно-правові акти, які регулюють правовідносини у сфері надання та розпорядження майном, яке належить до військової сфери і має свою специфіку, зокрема, наказ Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», положеннями якого визначено, що підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу. Не врахувавши зазначеного, суди фактично позбавили ОСОБА_4 можливості отримати службове житло при переводі його по службі в іншу місцевість, оскільки він не зможе здати службову квартиру у Житомирському гарнізоні. Крім того, ОСОБА_6 з дитиною добровільно залишила спірне житло навесні 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 123 ЖК Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 64, 65 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є наймачем службової квартири

АДРЕСА_1 та з 11 листопада 2011 року по 04 серпня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі

з ОСОБА_6 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син -

ОСОБА_7 була вселена до квартири, як член сім`ї наймача та зареєстрована у ній з 04 серпня 2012 року, а їх малолітній син ОСОБА_7 - з 26 травня 2016 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 чиняться перешкоди

ОСОБА_6 та їх малолітній дитині ОСОБА_7 у користуванні спірним житлом, що підтверджується зверненнями позивачки протягом вересня-листопада 2017 року до правоохоронних органів, служби у справах дітей, квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира та відповідями цих установ (а. с. 9-11, 14-21, 23).

З таких обставин суди дійшли правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , оскільки вони були вселені у спірну квартиру

на законних підставах як члени сім`ї наймача - ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу чинить їм перешкоди у користуванні цією квартирою, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_4 на визначену наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції

про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» можливість виселення

ОСОБА_6 та дитини після розірвання шлюбу як колишніх членів сім`ї,

не можуть бути підставою для відмови у задоволенні її позову, так як

ОСОБА_4 у цьому випадку є неналежним позивачем.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що син ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - не

є колишнім членом сім`ї, він був і залишається сином відповідача, а згідно

зі статтею 29 ЦК України місце проживання малолітньої дитини є місце проживання її батьків, у тому числі і батька. При цьому у силу свого віку дитина не може самостійно обирати місце проживання.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк