26 травня 2020 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
22.12.2018 представник МТСБУ звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 85 940,19 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 02.06.2017 в м. Харкові, по вул. Ак. Павлова сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Chery Е5», д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) та автомобіля «Volkswagen Multivan», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Азовконтракт», під управлінням ОСОБА_3 В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen Multivan», д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Московського районного суду міста Харкова особою, винною в настанні вищевказаної ДТП, визнано ОСОБА_1 та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП ОСОБА_1 не мала чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи - ТОВ «Азовконтракт», страхове відшкодування в сумі 84 640 грн. 19 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяв про виплату страхового відшкодування від 25.07.2017 та від 10.10.2017, Звіту № 678/2017 від 31.07.2017. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 1 300 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 85 940 грн. 19 коп. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). З метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулося до винної особи з вимогою від 03.03.2018, яка залишилася без уваги останньої, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2018 р. справу передано у провадження судді Чередник В.Є.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться заяви представника МТСБУ - Куриленко М.В. про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилась в дев`ятий раз, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання за місцем реєстрації, однак судові виклики повернуто до суду без вручення адресатові.
Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідачем ОСОБА_1 було неодноразово подано апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій відповідач зазначила місце свого проживання - АДРЕСА_1 .
Судом також неодноразово направлялись судові повістки про виклик до суду за вказаною адресою, проте вони також повернулись до суду без вручення адресатові.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У зв`язку з тим, що відповідач жодного разу не з`явилась в судове засідання, не повідомила про причини неявки у судове засідання, при цьому ухвала про відкриття провадження оскаржувалась відповідачем шість разів, суд розцінює поведінку відповідача як затягування розгляду справи.
Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ухвали суду від 26.05.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
02.06.2017 близько 09:30 години ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chery E5», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в районі буд. 148 по вул. Ак. Павлова в м. Харкові, не вірно обрала безпечну дистанцію та швидкість руху, в наслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Multivan» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився перед пішохідним переходом, який переходили пішоходи, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 покинула місце дорожньо-транспортної пригоди. При вказаній ДТП транспортним засобам спричинені механічні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.7).
Постанова набула чинності 18.07.2017.

Крім того, як вбачається зі змісту постанови, ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнала в повному обсязі.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171;Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки такого висновку дійшов суд у постанові від 06.07.2017, яка набула чинності.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Multivan», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Азовконтракт».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Згідно з ч. 2.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Стаття 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як було встановлено, відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконала вимоги вищевказаного Закону України та не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

ТОВ «Азовконтракт» в особі директора Германчука О.В,, скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», подав заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем.

Відповідно до ст..11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатила.

Згідно п.40.3 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Для встановлення розміру заподіяної шкоди, МТСБУ звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ФОП «Шаповалов В .І. », який 31.07.2017 надав звіт №678/2017 по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Volkswagen Multivan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , пошкодженого в наслідок ДТП 27/06/2017, складає 84640,19 грн. (а.с.16-29).

На підставі Наказу № 9052 від 04.10.2017 МТСБУ відшкодувало ТОВ «Азовконтракт» майнову шкоду, в розмірі 72 903 гривень 36 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 1260204 від 05.10.2017 (а.с.30, 34).

На підставі Наказу № 11669 від 15.12.2017 МТСБУ відшкодувало ТОВ «Азовконтракт» майнову шкоду, в розмірі 11736 гривень 83 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 1262695від 18.12.2017 (а.с.31, 35).

Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положення ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Після проведення виплати потерпілим особам у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача.

03.03.2018 Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с.36-37), але сума відшкодування сплачена не була.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди в розмірі 84 640,19 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 1300,00 грн. суд зазначає наступне.

Як вказує представник позивача, з метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 1300,00 грн., однак жодного доказу на підтвердження сплати МТСБУ вказаної суми в ході судового розгляду суду надано не було, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що позивачем виконані всі передбачені чинним законодавством України вимоги щодо виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування - 84640,19 грн., та право вимоги позивача, у межах фактичних витрат, перейшло до особи, яка є відповідальною за завдані збитки - ОСОБА_1 , приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 1300,00 грн. відсутні.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98,5 %), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1735 грн. 57 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 2,4, 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст. 1166, 1188, 993, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) Страхового Бюро України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місце знаходження: 02154, м.Київ, б-р Русанівський, 8, ) суму завданої майнової шкоди в розмірі 84 640 (вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок) гривень 19 копійок;

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місце знаходження: 02154, м.Київ, б-р Русанівський, 8, ) витрати на оплату судового збору в розмірі 1735 грн. 57 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 1300,00 грн. - вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: Моторне (транспортне) Страхове Бюро України, місцезнаходження: 02000, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 26.05.2020.

Суддя Чередник В.Є.