Справа № 204/2024/20
Провадження № 2/204/980/20
РІШЕННЯ

іменем України

05 червня 2020 рокуКрасногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Беть О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 23125,17 грн, яка складається з наступних складових: заборгованість за простроченим тілом кредиту 14468,31 грн; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 3423,42 грн; нарахована пеня 3656,05 грн; штраф (відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг) 500 грн (фіксована частина) та 1077,39 грн (процентна складова), а також судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 18 лютого 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 12 березня 2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 23125,17 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити у зв`язку зі спливом для позивача строку позовної давності.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

18 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 , було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн на картковий рахунок з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 2,5 % в місяць з розрахунку 360 днів в році шляхом підписання заяви. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки (а.с.39).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаною відповідачем, визначено: строк внесення щомісячних платежів до числа місяця, наступного за звітним; базову процентну ставку в місяць (нараховану на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) 2,5%; нарахування банком відсотків на залишок власних коштів відповідача у розмірі 10% річних; розмір щомісячних платежів; порядок нарахування пені за несвоєчасну сплату заборгованості, яка складається з базової процентної ставки за договором/30-нараховується за кожен день прострочки кредиту, та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, за умови прострочки за кредитом або відсотками 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. Також зазначеною довідкою передбачено можливість нарахування штрафів за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів у розмірі 500 грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (а.с.40).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 12 березня 2020 року становить 23125,17 грн, що складається з:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 14468,31 грн;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 3423,42 грн;

- нарахована пеня 3656,05 грн;

- штраф (відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг) 500 грн (фіксована частина) та 1077,39 грн (процентна складова).

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, цим же кредитним договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1077,39 грн (процентна складова) не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 21547,78 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14468,31 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 3423,42 грн, нарахована пеня 3656,05 грн.

Відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущений строк позовної давності.

В правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно положень ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з підписаної відповідачем заяви від 18 лютого 2010 року, кредитний ліміт був встановлений відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.39).

З виписки по картковому рахунку відповідача № НОМЕР_1 (а.с.21-36) вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем було здійснено 09 березня 2011 року (а.с.35 на звороті).

Крім того, з довідки щодо наданих відповідачу кредитних карток вбачається, що картка № НОМЕР_1 відкрита 28 січня 2010 року та має термін дії до січня 2014 року (а.с.38).

Також суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, за яким частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суди апеляційної і касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п`ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувалися.

Позивачем суду не надавалися докази на вчинення сторонами у належній письмовій формі правочину щодо збільшення строку позовної давності.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, з 09 березня 2011 року відповідачем не здійснено жодного платежу, та позивач не міг не знати, що відповідач з 09 березня 2011 року почала порушувати умови кредитного договору і відповідно права банку (а.с.21-36).

Таким чином, позивачем пропущено визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не вбачає поважних причин пропущення строку позовної давності, позивач на такі поважні причини не посилається, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності.

За наведених обставин, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код 14360570.

Відповідач ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: