Справа №173/106/20
Провадження №2/173/328/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1 .

Представника відповідача - Задьори А.В .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 ,з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області

22.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 26.02.2020 року.

26.02.2020 року проведене підготовче судове засідання. Здійснено заміну третьої особи відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області на Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2020 року.

27.04.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2020 року за клопотанням представника відповідача.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

18.05.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Шевченко» розміром 6.35 умовних кадастрових гектарів без визначення меж даної земельної частки в натурі (на місцевості), на території Верхньодніпровської міської ради (колишня Першотравенська сільська рада) Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1989 року по 1996 рік вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Шевченко», яке знаходилось на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується записами в її трудовій книжці та архівною довідкою від 09.01.2020 року № 03

У 1995 році землі КСП «Шевченко» були розпайовані, тому вона, як член колгоспу, у відповідності до п. 2 Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям» набула право на земельну ділянку (пай) КСП « Шевченко », проте на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) внесена не була.

У відповіді до листа відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 16.01.2020 року № Л-7/0-0.20-7/133-20 вона значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Шевченко» від 03.04.1995 року Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Паювання земель КСП «Шевченко» проводилось у квітні 1995 року. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Шевченко» виданий 03.04.1995 року, що підтверджується відповіддю у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Таким чином на час паювання земель вона була членом КСП « Шевченко ».

На підставі вищевикладеного вона має право вона має право на земельну частку (пай), що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що вона була членом КСП « Шевченко » та на момент розпаювання земель залишалась членом цього господарства. Так як в в КСП на той час не було роботи зоотехніку, оскільки не було поголів`я худоби їй не було з чим працювати і їй дозволи працювати на іншій роботі. Вона отримувала земельну ділянку в розмірі 1.4 га., але не як працівник соціальної сфери.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснивши, що ним з`ясовано, що позивачка отримувала земельну ділянку як працівник соціальної сфери. Але вона має право і на земельну часту (пай) як член КСП.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно письмових пояснень посилається на те, що ГУ не є розпорядником земель даної категорії, а лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власності. Наводить правове обґрунтування права на отримання земельної частки (паю) із земель колективних сільськогосподарських підприємств та просить ухвалити законне рішення у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З наданої позивачем трудової книжки судом встановлено, що позивач 01.04.1989 року в зв`язку з ліквідацією Верхньодніпровського міжгосподарського агропромислового об`єднання по виробництву продукції тваринництва було прийнята на роботу по переводу в колгосп «Шевченко» Верхньодніпровського району, пр. № 5 від 15.05.1989 року.

01.03.1995 року позивачці дозволений вихід з членів КСП та зазначено, що надати розрахунок за власним бажанням. Пр. № 3 від 01.03.1995 року

06.03.1995 року позивач прийнята на роботу бібліотекаря в Першотравенську середню школу. Наказ № 17-К-Л від 09.03.1995 року

В період з 05.03.1995 року по 31.10.2002 року позивачка працювала в Першотравенській середній загальноосвітній школі - дитячий сад бібліотекарем та звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП.

Згідно наданої позивачем архівної довідки встановлено, що відповідно до протоколу № 5 від 16 травня 1989 року рекомендовано загальними зборами прийняти в члени колгоспу робочих та спеціалістів підприємства по виробництву свинини міжгосподарського агропромислового об`єднання в зв`язку з ліквідацією підприємства та передачі його в колгосп ім. Шевченко - ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу № 1 від 31 січня 1990 року загальних зборів ОСОБА_1 ,. прийнята в члени колгоспу.

Відповідно до протоколу № 1 від 06.02.1996 року ОСОБА_1 ,. виключена з членів колгоспу.

Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка проводилось у березні 1995 році. Державний акт серії ДП ВД № 0008 на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка виданий 03 квітня 1995 року, що підтверджується копією Державного акту про право колективної власності на землю і повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається з повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 16.01.2020 року № Л-7/0-0.20-7/133-20 позивачка значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Шевченко» від 03.04.1995 року Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З дослідженихсудом вищевказаних документів вбачається, що позивач була членом колгоспу ім. Шевченка з 31 січня 1990 року. Хоч даний запис відсутній у трудовій книжці позивачки, але враховуючи той факт, що в трудовій книжці є запис про дозвіл позивачці вийти з членів колгоспу та в архівній довідці є дані про прийняття позивачки в члени колгоспу, суд вважає даний факт встановленим.

Позивач посилається на те, що на час розпаювання земель вона не була виключена з членів КСП ім. Шевченка, тому має право на отримання земельної частко (паю), як член цього господарства.

Відповідно до п. 6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25.03.1988 року членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності, а також за особами, які тимчасово вибули з колгоспу в випадках направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість на строк, встановлений правлінням колгоспу.

Таким чином, правовий статус колгоспника особа могла втратити за заявою про вихід з членів колгоспу на підставі рішення загальних зборів колгоспників та шляхом виключення колгоспника з колгоспу, як крайній захід за систематичне порушення трудової дисципліни, відповідно до п.п. 7, 47 зазначеного Примірного Статуту колгоспу.

У колгоспному праві при характеристиці права членства зверталася особлива увага на принцип безперервності (збереження членства у визначених випадках). Так, членство зберігалося за особами, які тимчасово вибували з колгоспу у випадках, зокрема, проходження дійсної строкової служби; вступом на навчання з відривом від виробництва. Таким чином, тимчасове вибуття з колгоспу тягнуло за собою припинення певних відносин - трудових, але членство зберігалося. Це, у свою чергу, означало, що колгоспник продовжував користуватися усіма правами, гарантованими для членів колгоспу і тільки з припиненням відносин членства припиняли свою дію і всі внутрішньоколгоспні відносини.

В свою чергу, як вбачається із записів в трудовій книжці, 01.03.1995 року позивачці був дозволений вихід з членів КСП та зазначено: надати розрахунок за власним бажанням. Пр № 3 від 01.03.1995 року. А 05.03.1995 року позивач вже була прийнята на роботу бібліотекаря в Першотравенську середню школу з 06.03.1995 року, де працювала з березня 1995 року по 31.10.2002 року.

Оцінюючи дані докази суд приходить до висновку, що припинення трудових відносин позивачки у КСП ім. Шевченко мало не тимчасовий характер, а постійний, оскільки позивачка була влаштована на роботу до середньої шкоди, не в зв`язку з направленням чи виробничою необхідністю, а в зв`язку із розрахунком із господарства за власним бажанням та влаштуванням на постійну роботу до закладу соціальної сфери, тобто автоматично перестала бути членом КСП ім. Шевченка..

Як зазначено вище, Примірним Статутом колгоспу передбачалось право виходу з членів колгоспу і виключення з членів колгоспу, яке було крайнім заходом і з підстави систематичного порушення трудової дисципліни.

Аналогічні положення закріплені і у ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» № 2114-XII від 14.02.1992 року.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці позивачці у березні 1995 року дозволено вихід із членів КСП. Тобто відповідно до положень Примірного Статуту колгоспі та ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» позивачка виразила свою волю на вихід із КСП.

Подальші дії позивачки свідчать, що вона не мала наміру повертатись на роботу у дане господарство, а влаштувалась на іншу роботу, не пов`язану із членством в колгоспі чи колективному сільськогосподарському підприємстві. Тобто автоматично припинила своє членство в КСП ім. Шевченко. Про припинення членства в КСП свідчить і той факт, що позивачка за доводами представника відповідача, отримала земельну ділянку як працівник соціальної сфери, оскільки на час розпаювання земель працювала в сільській місцевості.

За яких обставин відбулось виключення позивачки із членів КСП майже через рік після її добровільного виходу із членів КСП ім. Шевченко, і за якою саме підставою позивачка була виключена із членів КСП ім. Шевченко, позивачем будь-яких доказів не надано.

Оскільки позивачем не надано ні копії протоколу (виписки з протоколу) КСП ім. Шевченко № 3 від 01.03.1995 року, яким позивачці був дозволений вихід із членів КСП. Ні копії протоколу (виписки з протоколу) № 1 від 06 лютого 1996 року, яким позивачка була виключена із членів КСП.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України - Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності КСП ім. Шевченко згідно з розмірами розпаювання земель. Оскільки на час розпаювання земель позивач не була членом КСП. Так як березні 1995 року позивачці було дозволено вихід із членів КСП, позивачка добровільно, за власним бажанням вийшла із членів КСП ім.. Шевченко і влаштувалась на роботу не в сільськогосподарське підприємство. А паювання земель КСП ім. Шевченко відбулось лише в квітні місяці 1995 року, тобто після виходу позивачки із членів даного господарства.

Включення позивача до списку осіб, що мали право на отримання земельної частки (паю) не підтверджує виникнення у позивачки даного права, оскільки Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, а з моменту передачі державного акта сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Доказів того, що позивачка в період з березня 1995 року по лютий 1996 рік залишалась членом КСП ім. Шевченко,а саме: приймала участь в Загальних Зборах, продовжувала користуватися усіма правами, гарантованими для членів колективного сільськогосподарського підприємства, позивачем не надано. Також позивачем не надано доказів того, з яких причин вона була виключена із членів КСП ім. Шевченко, чи за порушення трудової дисципліни, чи за тими підставами, що добровільно вийшла з членів КСПмаже рік тому, оскільки згідно Примірного статуту колгоспу, виключеними з членів колгоспу можуть були лише особи, які систематично порушують трудову дисципліну.

Визнання відповідачем, Верхньодніпрвоською міською радою Дніпропетровської області, позову на думку суду не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки то дані правовідносини регулюються ст. 206 ЦПК України.

Так, у ч.4 ст. 206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Письмової заяви про визнання позову відповідачем не надано, тому підстав щодо постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнанян відповідачем позову, суд не вбачає

В свою чергу, підстави для задоволення позову через його визнання відповідачем у справі відсутні тому, що визнання відповідачем - Верхньодніпровською міською радою Дніпропетровської області позову суперечить закону:Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 1992 року та Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Виходячи з вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, вважає що позовні вимоги зпадоволенню не підлягають в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., у відповідності до положень ст.. 141 ЦПК України,суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 , ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 до Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (юридична адреса: вул. Дніпровська, 88 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, 51600, ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49004 м. Дніпро пр. О.Поля, 2, ), про визнання права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Шевченко» розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що розташована на території Верхньодніпровської міської ради (колишня Першотравенська сільська рада) Верхньодніпровського району Дніпропетровської області - відмовити

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 28.05.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 28.05.2020 року

Дата набрання законної сили: 01.07.2020 року