ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Херсон

справа: 766/5682/16-ц

провадження: 22-ц/819/1877/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Бездрабко В.О.,

Вейтас І.В.,

секретар Шибінська А.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОДА,

відповідач - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріна Наталія Володимирівна,

третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Стадник Інна Володимирівна,

третя особа - Херсонська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року у складі головуючого судді Майдан С.І., повний текст судового рішення складено 13 вересня 2019 року,

встановив:

22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОДА, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Зоріної Наталії Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Стадник Інна Володимирівна, Херсонська міська рада про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку, скасування державної реєстрації права власності.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контри Волкодав В.Г. за реєстраційним № 3-2791, є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі змінами будинок має поштову адресу: АДРЕСА_2 .

У червні 2016 року під час оформлення документів для відчуження вказаного житлового будинку, позивач довідався, що будинок належить на праві власності іншій особі. В результаті перевірки інформації в компетентних органах з`ясувалось, що дійсно спірний житловий будинок не зареєстрований на ім`я позивача та обтяжений іпотекою.

12 вересня 2006 року від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 видана довіреність за реєстровим №3744, посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. Вказана довіреність позивачем також не оформлялась та не підписувалася.

17 жовтня 2006 року ОСОБА_3 , діючи від його імені на підставі довіреності від 12 вересня 2006 року за реєстровим № 3744, укладає договір іпотеки з ЗАТ КБ «Приватбанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № HETOGA00001702 від 17 жовтня 2006 року, за яким видано кредит її чоловіку ОСОБА_5 в сумі 15414.00 доларів США.

23 листопада 2007 року ОСОБА_3 , діючи від його імені на підставі довіреності від 12 червня 2006 року за реєстраційним № 3745, укладає з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим № 8721, за яким продає житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_6 на вказаний будинок зареєстровано 18 грудня 2007 року Херсонським ДБТІ за реєстровим №24920.

ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3 . Весь цей час відповідачі проживали у спірному будинку на правах орендарів.

Посилаючись на відсутність його волевиявлення на укладення оспорюваних довіреності та договору купівлі-продажу, а також на те, що про порушення своїх прав та інтересів він дізнався тільки 17 червня 2016 року позивач, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 22 березня 2017 року, остаточно просив суд поновити строк позовної давності для подання даної позовної заяви; визнати недійсною довіреність від 12 вересня 2006 року, видану ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за р.№3745; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_3 , що діяла на підставі довіреності від 12 червня 2006 року за реєстровим №3745 від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстраційним №8721; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, вчинене Херсонським державним бюро технічної інвентаризації від 18грудня 2007 року за №24920, за ОСОБА_7 на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м., розташований на земельній ділянці 450,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Протокольною ухвалою від 22 березня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області залучив до участі у справі приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Зоріну Н.В. в якості співвідповідача.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 12 вересня 2006 року, видану на ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстраційним №3745.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстраційним №8721.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, вчинене Херсонським державним бюро технічної інвентаризації від 18 грудня 2007 року за №24920, за ОСОБА_7 на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташований на земельній ділянці 450,00 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновків судової почеркознавчої експертизи №19-50 від 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 не підписував довіреність від12вересня 2006 року, видану на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за реєстраційним №3745, а отже оспорювана довіреність вчинена без наявності волевиявлення позивача, що є підставою для визнання такої довіреності недійсною відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Укладений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 , на підставі вказаної довіреності, договір купівлі-продажу позивач, своїми наступними діями не схвалив, що свідчить про відсутність його волевиявлення при укладанні договору купівлі-продажу та відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка його фактично уклала, внаслідок чого оспорюваний договір повинен бути визнаний недійсними. Оскільки про існування оспорюваних правочинів позивач дізнався тільки у червні 2016 року, маючи намір розпорядитися належним йому житловим будинком, яким відповідачі користувалися за його згодою, строк позовної давності не пропущений.

В апеляційній скарзі адвокат Гонтар П.А., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факт своєї необізнаності щодо укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку, в той час, як особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме) має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан враховуючи презумпцію цивільного права про те, що власність зобов`язує. Крім того, суд безпідставно поклав в основу свого рішення висновок судової почеркознавчої експертизи № 19-50 від 28 лютого 2019 року, оскільки всі без виключення надані судовому експерту документи із вільними зразками підпису позивача датовані після підписання спірної довіреності та не збігаються з нею за часом свого виконання. Враховуючи зазначене судовим експертом не враховано, чи вплинули вікові зміни на відмінності підпису та почерку в досліджуваному документі в порівняні з наданими вільними та експериментальними зразками. Зазначивши, що судовим експертом під час проведення експертизи виявлено ряд розбіжностей ознак як почерку так і підпису, проте зазначені факти були залишені судом поза увагою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Зоріна Н.В., підтримуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду вважає, що на її думку судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, зазначивши, що в її діях стосовно укладення оспорюваного договору купівлі-продажу відсутні будь-які порушення норм нормативно-правових актів, які діяли на момент вчинення правочину. Оскільки для укладення договору купівлі продажу представником відчужувача було надано документ, що посвідчує право власності на будинок та витяг з БТІ про державну реєстрацію права власності у реєстрі речових прав, а дійсність довіреності була перевірена в Єдиному реєстрі довіреностей. У зв`язку з чим були відсутні підстави для відмови у вчинені даної нотаріальної дії. Крім того, зазначено, що її як нотаріуса залучено до участі у справі в якості відповідача, що на її думку, є порушенням норм процесуального права, оскільки позивач заявляючи позов до нотаріуса як до співвідповідача будь-якої вимоги не пред`являє. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та її представник адвокат Гонтар П.А., апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представники - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої, третьої та шостої статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач звернувся за захистом свого права на нерухоме майно, посилаючись на відсутність його волевиявлення на відчуження належного йому на праві власності житлового будинку.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Згідно з частиною третьою статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, згідно вимог ст. 657 ЦК України, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За правилами статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контри Волкодав В.Г. за реєстраційним № 3-2791 є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами загальною площею 74,7кв.м., житловою площею 46,5кв.м., розташованого на земельній ділянці 450,00кв.м. який розташований за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23).

Відповідно до листа КП «Геополіс» від 13 листопада 2007 року № 3/287-07 згідно чергового плану м. Херсона, домоволодіння ОСОБА_10 , розташоване на розі провулку1- АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , має поштову адресу: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.174).

07 вересня 2005 року ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим №4745, за якою ОСОБА_3 терміном на 1 рік (до 07 вересня 2006 року) надано повноваження передачі в заставу (іпотеку) належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна; управління та інші повноваження щодо належного йому майна (т.1 а.с.21).

З 11 листопада 2005 року по 16 жовтня 2006 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Автономній республіці Крим в м. Сімферополі у військових частинах А3111 та А2320, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.180).

Довіреністю від 12 вересня 2006 року посвідченою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., за реєстровим №3745, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 продати належні йому на праві особистої приватної власності: 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , на умовах, які їй попередньо відомі з договору доручення, а також бути його представником з усіх питань, пов`язаних з оформленням договорів купівлі-продажу; представляти його інтереси в усіх компетентних органах з питань зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.156).

23 листопада 2007 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., 12 червня 2006 року за реєстровим №3745, продала своїй дочці - ОСОБА_6 житловий будинок розташований у АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за 51 300грн. Договір купівлі-продажу посвідчений 23 листопада 2007 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., зареєстровано в реєстрі за №8721.

З матеріалів нотаріальної справи, наданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. щодо посвідчення 23 листопада 2007 року договору купівлі-продажу спірного житлового будинку вбачається, що від імені продавця ОСОБА_1 діяла ОСОБА_3 за довіреністю від 12 вересня 2006 року за реєстровим №3745, посвідченою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стаднік І.В. (т.1 а.с.158-181).

Згідно довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОДА від 22 червня 2016 року №2341, станом на 31 грудня 2012 року власником домобудівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_7 (т.1 а.с.6).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №61699932 від 17 червня 2016 року вбачається, що станом на 17 червня 2016 року спірний будинок зареєстрований за ОСОБА_7 (т.1 а.с.8).

Право власності на житловий будинок за ОСОБА_7 зареєстровано Херсонським державним БТІ 18 грудня 2007 року за реєстраційним номером № 24920 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на рухоме майно (а.с.50).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №19-50 від 28 лютого 2019 року рукописний текст «ОСОБА_1» у графі «Підпис» довіреності від 12 вересня 2006 року за р.№3745, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_1 у довіреності від 12 вересня 2006 року за р.№3745, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Розписка в одержані нотаріально оформленого документа» у Журналі реєстрації по довіреності від 12 вересня 2006 року за реєстраційним №3745, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. (155 арк. журналу), виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта не відповідає вимогам Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, як вбачається з висновку експерта надані на дослідження вільні та експериментальні зразки підпису є достатніми для проведення експертизи.

Виявлені експертом збіжні ознаки, на що посилається апелянт, в даному випадку є не суттєвими, на негативний висновок експерта не впливають, і є типовими ознаками у підписах, які виконані з наслідування «в результаті попереднього тренування».

Судом роз`яснено учасникам справи право на звернення з клопотанням про призначення повторної експертизи відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 ЦПК України, та наслідки не вчинення вказаної процесуальної дії. Однак клопотання про призначення повторної експертизи жодним з учасників справи в суді апеляційної інстанції не заявлено.

Отже висновки експертизи у встановленому законом порядку апелянтом не спростовані.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані обставини свідчать про недійсність оспорюваної довіреності, оскільки ОСОБА_1 довіреність не підписано, тобто його воля щодо надання ОСОБА_3 повноважень на відчуження належного йому нерухомого майна була відсутня.

Укладаючи від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірного житлового будинку ОСОБА_3 не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені позивача, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір купівлі -продажу є недійсним, спірний будинок, на підставі положень ст. 216 ЦК України, підлягає поверненню позивачу, а рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за покупцем, ОСОБА_7 , на підставі положень статей 26,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - скасуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки вони є необґрунтованими.

Із позовом про оспорення довіреності від 12 червня 2006 року та договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся в червні 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно зі статтею 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно вказав, що про порушення свого права позивачу стало відомо у червні 2016 року у зв`язку із наміром розпорядитися належним йому майном з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа КП Херсонське ДБТІ, і вже 22 червня 2016 року він звернувся із позовом до суду, тобто у межах строку позовної давності.

До червня 2016 року позивач не знав та не міг дізнатися про порушення свого права, оскільки не знав про наявність оспорюваної довіреності, отже її не підписував та вважав, що його брат ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_6 , проживають у належному йому будинку на підставі домовленості щодо безоплатного тимчасового користування житлом. Факт вселення родини брата в будинок позивача на підставі домовленості між ними ОСОБА_3 визнаний під час розгляду справи.

Враховуючи наявність такої домовленості, характер відносин позивача з родиною брата, які не давали позивачу підстав для сумнівів щодо стану своїх прав на нерухоме майно, у позивача були відсутні підстави для перевірки належних йому майнових прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не знав та не міг дізнатися про порушення своїх прав раніше.

Натомість апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що позивач знав про порушення своїх прав.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Оскільки, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року було зупинено дію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року в порядку ч. 4 ст. 359 ЦПК України до закінчення апеляційного розгляду, його дію слід поновити.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суд Херсонської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 травня 2020 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

І.В. Вейтас