Справа№347/672/17
Провадження № 2/938/73/20
УХВАЛА

щодо розгляду клопотання про закриття провадження у справі

23 квітня 2020 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

в провадженні Верховинського районного суду знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми попередньої оплати у розмірі 150000,00 грн. внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання, а саме щодо не поставки у встановлені строки продукції згідно договору поставки, суми інфляційного збільшення боргу за період порушення грошового зобов`язання в сумі 82190,43 грн., трьох відсотків річних в сумі 8667,12 грн та судового збору.

Представник відповідача Атаманюк ОСОБА_4 посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 в справі № 127/23144/18, 03.02.2020 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, яке мотивує тим, що спір між сторонами виник з приводу виконання умов договору поставки №1 від 29.12.2014, який укладено між фізичними особами-підприємцями, і той факт, що на час звернення позивача з позовом до суду відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, не є підставою для розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думку представника позивача, яка проти клопотання заперечила, оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд клопотання без участі представника відповідача, який про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив та постановляє ухвалу про наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ФОП ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду 11.04.2017.

Цивільний процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час звернення позивача з позовом до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

За змістом статті 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі (позивачем і відповідачем) можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів (п. 1 ч.1 ст. 12).

Визначальною для розмежування юрисдикції за п.1 ч. 1 ст. 12 ГПК України у вказаній редакції була участь у відносинах, з приводу яких виник спір, суб`єкта господарської діяльності.

Згідно зі ст. 21 ГПК України у зазначеній редакції сторонами в судовому процесі (позивачами та відповідачами) могли бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

За змістом статті 1 ГПК України право звертатися до господарського суду мали підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, а також громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В абз. 4 пп. 4.7 п. 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі.

Також в абзаці 3 п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», встановлено, що оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб`єкта господарювання відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того як вбачається з позицій Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц та постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором поставки № 1 від 19.12.2014 та додатку до договору поставки Спеціфікації № 1 від 19.12.2014 у сумі 150000,00 грн, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

В той же час, як вбачається з копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.04.2017 за № 22774317 (а.с.12-16), ФОП ОСОБА_3 , згідно номеру запису про державну реєстрацію 4002261 від 29.12.2016, підприємницьку діяльність припинив, на підставі власного рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач, яка являється суб`єктом господарювання звернулася до суду з позовом до фізичної особи, яка на дату подання позову 11.04.2017 втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору, до набрання чинності Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підстав для закриття провадження по справі, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

При цьому посилання представника відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 в справі № 127/23144/18, суд не бере до уваги, оскільки такий сформований на підставі аналізу процесуальних норм права в редакції які набули чинності 15.12.2017 на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.19, 258-260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в справі відмовити за його безпідставністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, однак може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 23 квітня 2020 року.

Суддя Бучинський А.Б.