ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5510/20 Справа № 175/2645/18 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції Кучеренка М.А., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та садівниче товариство «ПОЛІМЕР», про визнання добросовісним набувачем, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності , -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції Кучеренка М.А., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та СТ «ПОЛІМЕР», який уточнив протягом розгляду справи, та просив суд:

- визнати його добросовісним набувачем земельної ділянки, кадастровий номер :01:057:0058, площею 0,0599 га, для ведення садівництва, що розташована на території Садового товариства «Полімер», Новоолександрівської сільської ради Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, ділянка АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О. 11 липня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №1150;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений 28 січня 2010 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 09.12.2009 року (бланк ВММ 260617) та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., 28 січня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №266;

- визнати неправомірними дії та рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпровського (Дніпропетровського) районного управління юстиції Кучеренка М.А. щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за реєстровим номером № НОМЕР_2 , які відбулися 02.04.2013 року, номер запису про право власності 592657, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 11 липня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О. за реєстровим № 1150, за яким ОСОБА_3 , передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 , що розташована на території садового товариства «Полімер» Новоолександрівської сільської ради, Дніпровського (попередня назва Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, площею 0,0599 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:057:0058.

Згодом позивачу стало відомо, що 09 грудня 2009 року ОСОБА_3 надала довіреність на ім`я ОСОБА_4 з правом представляти її інтереси у відповідних органах, установах, організаціях, в тому числі, органах нотаріату з питань розпорядження земельною ділянкою АДРЕСА_2 на умовах, які будуть визначатися ним самостійно, на його власний розсуд та інш. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрована в реєстрі за №3963.

28 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_5 купив земельну ділянку № НОМЕР_1 (площею 0,0599 га), що розташована на території Садового товариства «Полімер» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., та зареєстровано в реєстрі за №266. Окрім цього, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_6 та дружина відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 надали свої письмові згоди на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу.

02 квітня 2013 року ОСОБА_5 зареєстрував на своє ім`я право власності на спірну земельну ділянку.

Оскільки вищевказана реєстрація була здійснена вже після державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 липня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права власності на майно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_2 добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 28 січня 2010 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 09.12.2009 року та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., 28 січня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №266; визнано неправомірними дії та рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, які відбулися 02.04.2013 року, номер запису про право власності 592657, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4; скасовано вказаний запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

При цьому апелянт зазначив про безпідставність висновків суду про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки право власності на спірну земельну ділянку ним було набуто та зареєстровано у встановленому законом порядку.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач та третя особа ОСОБА_3 , кожен окремо, просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_3 ДН 043741, виданого 08 листопада 2000 року Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів від 21 липня 1999 року, зареєстрованого 08.11.2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7304 належала земельна ділянка № НОМЕР_1 , що розташована на території Садового товариства «Полімер», Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, площею 0,0599 га, у тому числі за земельними угіддями з них багаторічних насаджень 0,0599 га, кадастровий номер :01:057:0058 . Цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва.

11 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, за яким продавець ОСОБА_3 передала, а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку для ведення садівництва № НОМЕР_1 , що розташована на території Садового товариства «Полімер». Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О. 11 липня 2012 року, та зареєстровано в реєстрі за №1150.

Укладання договору вчинено за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , та за письмовою згодою дружини позивача ОСОБА_8 .

У Державному акті на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_3 ДН 043741, виданому 08 листопада 2000 року Новоолександрівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів від 21 липня 1999 року, зареєстрованому 08 листопада 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7304, наданому нотаріусу в оригіналі, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Воробйовою О.О. 11 липня 2012 року було зроблено відмітку про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_2

09 листопада 2012 року вищевказані зміни були зареєстровані в Поземельній книзі за реєстровим номером № НОМЕР_4 .

28 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_5 купив земельну ділянку № НОМЕР_1 (площею 0,0599 га). Після чого, 02 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрував на своє ім`я право власності на спірну земельну ділянку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що він на законних підставах у 2012 році набув право власності на спірну земельну ділянку та використовував її за призначенням. У квітні 2018 року йому стало відомо, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 02 квітня 2013 року право власності на належну йому земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , а запис про право власності на ім`я позивача відсутній.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання позивача добросовісним набувачем земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між 28 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зі скасуванням відповідної державної реєстрації договору та права власності ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем земельної ділянки, то вони заявлені безпідставно, оскільки добросовісним набувачем особа визнається відповідно до вимог статті 388 ЦК України, а такий спосіб захисту як визнання в судовому порядку особи добросовісним набувачем статтею 16 ЦК України не передбачено.

В абзаці 1 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

На підставі наведеного висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання його добросовісним набувачем земельної ділянки є неправильним.

Також не погоджується апеляційний суд з висновком районного суду про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 28 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (статті 657 ЦК України).

Встановлено, що 09 грудня 2009 року ОСОБА_3 надала довіреність на ім`я ОСОБА_4 , якому надала право представляти її інтереси у відповідних органах, установах, організаціях в тому числі органах нотаріату з питань розпорядження земельною ділянкою, а саме укладення та підписання договорів купівлі-продажу, попередніх договорів, іпотеки земельної ділянки № НОМЕР_1 , що розташована на території Садового товариства «Полімер», Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, площею 0,0599 га, на умовах, які будуть визначатися ним самостійно, на його власний розсуд. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрована в реєстрі за №3963.

28 січня 2010 року приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію та посвідчив між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_5 купив земельну ділянку № НОМЕР_1 (площею 0,0599 га), що розташована на території Садового товариства «Полімер» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., та зареєстровано в реєстрі за №266. Окрім цього, як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_6 та дружина відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 надали свої письмові згоди на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу.

На момент укладення оспорюваного договору довіреність, видана ОСОБА_3 на ім*я Ганькова ОСОБА_9 ., була чинною та не скасована у встановленому законом порядку. Факт підписання зазначеної довіреності підтвердила і сама ОСОБА_3 у суді першої інстанції.

Тобто, оскаржуваний договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі і нотаріально посвідчено.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Встановивши, що позивач не довів підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу, суд зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 28 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , то і не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку за реєстровим номером № НОМЕР_2 , які відбулися 02.04.2013 року, номер запису про право власності 592657, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4.

З наведених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, рішення суду не відповідає вимогам закону, тому підлягає скасуванню.

Ні підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 4228,80 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції Кучеренка М.А., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та садівниче товариство «ПОЛІМЕР», про визнання добросовісним набувачем, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4228,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко