Справа № 442/4083/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2932/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження №22- ц/811/2920/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду в складі судді Хомика А.П. від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицького міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року доповнено резолютивну частину рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2018 року реченням: В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 - відмовлено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 монолітного фундаменту на АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 16 854 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. Судові витрати стягнути з відповідача. Вказує, що з прийнятим судовим рішенням вона погодитись не може з тих міркувань, що судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини по справі. Вважає, що рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 прийняте з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки п.1 ст. 151 Земельного кодексу України передбачено, що вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувача. Звертає увагу, що стовпці та огорожа є її приватною власністю, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради при винесенні даного рішення, вийшов за межі своєї компетенції, оскільки без рішення суду, незаконно вилучив її майно у вигляді стовпців та огорожі, а також земельну ділянку з її користування. Вказує, що згідно акту приймання виконаних будівельних робіт, сума коштів необхідна для відновлення металевого паркану становить 16 854 грн. Також зазначає, що в даній ситуації завдана моральна шкода пов`язана із сильним психотравмуючим стресом, викликаним хвилюванням, пов`язаним з пошкодженням майна, дані обставини змусили її вжити додаткових зусиль для налагодження свого життя. Це все спричинило виникнення пригніченого стану та значного погіршення здоров`я. Вказує, що розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, але відповідач має компенсувати їй ті емоційні страждання, які довелося перенести їй та її родині, та витрати пов`язані з відновленням психічного стану. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося їй перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань. Моральну шкоду завдану їй, у зв`язку з скоєним відповідачем злочином оцінює в розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_1 , також, оскаржила додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та додаткове рішення і ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 16 854 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. Судові витрати стягнути з відповідача. Вважає, що розглянувши в судовому засіданні дану справу судом не було всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджено наявні у справі докази. Не було повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилаються. Очевидно, що неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими мало своїм наслідком невідповідність висновків суду обставинам справи, і відповідно суддя прийняв не те рішення, яке мав прийняти виходячи з обставин справи. Зазначає, що після Рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 (про яке їй навіть не було повідомлено), працівниками міської ради було здійснено демонтування встановленого нею металевого паркану та металеві стовпці, та вивезено в невідомому напрямку. Вона звернулася до правоохоронних органів з заявою в якій просила прийняти міри до гр. ОСОБА_2 та невідомих їй осіб, які 22 травня 2013 року близько 10.00 год. зрізали металеву огорожу навколо її будинку АДРЕСА_1 , та завантаживши її у автомобіль повезли в невідомому напрямку, чим спричинили їй збитки. Вказує, що відповіді не отримувала, лише коли звернулася до правоохоронних органів у 2017 році отримала відповідь Дрогобицького міського відділу ГУМВС України у Львівській області, в якій повідомили що її зверненню проведена ретельна перевірка, за результатами якої прийнято рішення перевірку припинити та повідомлено, що 22.05.2013року, згідно рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №452 проводилося знесення самовільно встановлених стовпців та металевого паркана по АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року по справі №442/8055/13-ц за її позовом до ОСОБА_3 про відновлення межі та встановлення твердих межових знаків у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, позов задоволено, вирішено відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 у відповідності до земельно-кадастрової документації ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та відновити тверді межові знаки у відповідності до цієї документації.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, уточненої позовної заяви, апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 10, 12, 81, 141, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ч.1 ст. 261, ч.ч. 4,5 ст. 267 ЦК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 за п. 1 вирішено зобов`язати ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлений металевий паркан та металеві стовпці на АДРЕСА_1 , в двотижневий термін. За п.1.2. Департамент міського господарства зобов`язано демонтувати металевий паркан та металеві стовпці у випадку невиконання п.п.1 цього рішення. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 року у цивільній справі №442/8055/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відновлення межі та встановлення межових знаків у відповідності з даними земельно-кадастрової документації - задоволено, вирішено - відновити межу, яка поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 у відповідності до земельно-кадастрової документації ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та відновити тверді межові знаки у відповідності до цієї документації. Рішення вступило в законну силу. Так, таким рішенням встановлено, що висновком судової земельно-технічної експертизи №2830 від 19.08.2015, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначено, що реальна (фактична) площа земельної ділянки АДРЕСА_4 з кадастровим №:01:027:0034 становить 659,0 кв.м.. При співставленні даних на земельну ділянку АДРЕСА_4 , що зазначені в кадастровому плані (а.с. 16, 17) з даними, які отримані під час проведення обмірів даної земельної ділянки встановлено, що позивачем використовується дещо менша за площею земельна ділянка, ніж та, що зазначена в кадастровому плані. Позивачем по факту використовується земельна ділянка з наступними геометричними розмірами по периметру (за годинниковою стрілкою): 5.95; 8.15; 9.00; 9.09; 27.86; 8.33: 14.84; 7.74; 10.61; 7.37; 15.59; 0.52; 5.95; 3.07; 10.95; 19.37; 2.93; 6.34; 14.90 м.п. площею 659.0 кв.м. (див. червоний колір додатку №1 до висновку). Реальна площа земельної ділянки АДРЕСА_4 кадастровий №:01:027:0034 не відповідає площі земельної ділянки, яка передавалась позивачці ОСОБА_1 , згідно правовстановлюючого документу, який засвідчує право власності останньої на земельну ділянку, що на АДРЕСА_4 кадастровий №:01:027:0034, тобто є меншою на 8,0 кв.м (Розрахунок: 667,0 кв.м. - 659,0 кв.м = 8 кв.м). Позивачем ані не обґрунтовано, ані не подано жодних доказів того, що строк позовної давності був пропущений з поважних (об`єктивних) причин. Натомість як встановлено, 14.06.2013 року за №10220 (ЖЄОЗП №2999 від 25.05.2013 року) Дрогобицький міський відділ Головного Управління МВС України у Львівській області надіслав повідомлення ОСОБА_1 про те, що по її зверненню проведена ретельна перевірка. За результатами звернення прийнято рішення припинити перевірку. Повідомлено також, що 22.05.2013 року згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №452 проводилось знесення самовільно встановлених металевих стовпців та металевого паркана по АДРЕСА_1 . Листом №5256 від 17.04. 2014 року ( ЖЄОЗП №1835 від 25.03.2014 року) Дрогобицький міський відділ Головного Управління МВС України у Львівській області надіслав повідомлення ОСОБА_1 про те, що на її звернення від 25.03.2014 року з приводу земельного спору із ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду та попереджено про необхідність дотримання законодавства України, рекомендовано звернутися в суду та роз`яснено, що повторні звернення один і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті не розглядаються. Суду не надано спростування про те, що позивачу не було відомо станом на 14.06.2013 року (повідомлення Дрогобицького міського відділу ГУ МВС України у Львівській області) про оскаржуване рішення, що були об`єктивні поважні причини пропуску оскарження рішення , очевидною є та обставина, що позивач знала, дізналась про порушення свого права 14.06.2013 року, і всупереч ч. 5 ст. 267 ЦК України, позивачем та її представником не надано доказів поважності причин пропуску трьохрічного терміну звернення до суду, яке мало місце 01.06.2017 року, за захистом своїх прав за передбаченим законом способом захисту, щоб відповідав правовідносинам, які мали місце між сторонами. На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача, відтак судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на п.6 ч.7 ст. 265, ст. 270 ЦПК України, та ухвалюючи додаткове рішення, виходив з того, що вимога позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 » була предметом судового розгляду, однак при постановлені Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області рішення від 31.01.2018 року, судом не відображено висновків щодо цієї вимоги, а тому суд вважає за доцільне усунути такі недоліки.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення та додаткове рішення суду підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дрогобиицької міської ради, у якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 16854 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. Судові витрати стягнути з відповідача.

14.12.2017р. ОСОБА_1 подала суду уточнену позовну заяву, у якій остаточно просила:

?визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 монолітного фундаменту на АДРЕСА_2 ;

?стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 16854 грн. відшкодування матеріальної шкоди;

?стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликалася на те, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 монолітного фундаменту на АДРЕСА_2 » зобов`язано ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлений металевий паркан металеві стовпці на АДРЕСА_1 в двотижневий термін. Про дане рішення їй відомо не було. Про дане рішення дізналася лише у 2017 році, коли звернулася до правоохоронних органів для отримання відповіді на її звернення, у них вона отримала копію вказаного рішення. Вона змогла визначити підстави оскарження тільки після ознайомлення з повним текстом рішення. Зважаючи на таке, вважає, що причиною пропуску строку для звернення до суду з таким позовом є не отримання вчасно Рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за № 452. Вона звернулася до правоохоронних органів з заявою, в якій просила прийняти міри до ОСОБА_2 та невідомих їй осіб, які 22 травня 2013 року близько 10 год. зрізали металеву огорожу навколо її будинку АДРЕСА_1 та завантажили її у автомобіль і повезли у невідомому напрямку, чим спричинили їй збитки. Свідками даних подій були її сусіди. 14.06.2013 року вона отримала відповідь Дрогобицького міського відділу Головного Управління МВС України у Львівській області, в якій повідомили, що по її зверненню проведене ретельна перевірка, за результатами, якої прийнято рішення - перевірку припинити та повідомлено, що 22.05.2013 року згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №452 проводилось знесення самовільно встановлених стовпців та металевого паркана по АДРЕСА_1 ( так вказано у первісній позовній заяві). З 1850 року її предки проживали за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 0,067 га знаходився житловий будинок і сарай. Тобто, понад 160 років її сім?я користується земельною ділянкою 0,067 га, що на АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 18.02.1986 року державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №2127 в книзі №17, р. № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 була власницею житлового будинку, загальною площею 73,8 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м. та сараю, бетонного погребу та металевої огорожі. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №0311, виданого 11.07.2000 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради народних депутатів від 30.05.2000 року №145, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 995 , кадастровий номер ділянки :027:0034, ОСОБА_6 , була власницею земельної ділянки з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,067 га, розташований : АДРЕСА_1 . В подальшому, вона ( ОСОБА_1 ) отримала в спадщину вказаний житловий будинок та земельну ділянку після смерті ОСОБА_6 . Висновком судової земельно-технічної експертизи №2830 від 19.08.2015 року, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначено, що реальна площа земельної ділянки АДРЕСА_4 з кадастровим №:01:027:0034 становить 659 кв.м.. При співставленні даних на земельну ділянку АДРЕСА_4 , що зазначені в кадастровому плані з даними, які отриманні під час проведення обмірів даної земельної ділянки встановлено, що позивачем використовується дещо менша за площею земельна ділянка, ніж та, що зазначена в кадастровому плані, а саме геометричними розмірами по периметру (за годинниковою стрілкою) : 5.95; 8.15; 9.00; 27.86; 8.33; 14.84; 7.74;10.61; 7.37; 15.59; 0.52; 5.95;3.07; 10.95; 19.37; 2.93; 6.34; 14.90 м.п. площею 659 кв.м. згідно додатку №1 до висновку. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 року по справі №442/8055/13-ц за її позовом до ОСОБА_3 про відновлення межі та встановлення твердих межових знаків у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, позов задоволено - вирішено відновити межу, яка поділяє ділянки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 у відповідності до земельно-кадастрової документації ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та відновити тверді межові знаки у відповідності до цієї документації. Вважає, що рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року за №452 прийняте з порушенням вимог земельного законодавства. Стовпці та огорожа є її приватною власністю, виконавчий комітет Дрогобицької міської ради при винесені даного рішення вийшов за межі своєї компетенції, оскільки без рішення суду вилучив її майно у вигляді стовпців та огорожі, а також земельну ділянку з її користування. Згідно акту приймання виконання будівельних робіт, сума коштів необхідна для відновлення металевого паркану становить 16854 грн. Разом з тим, вважає, що в даній ситуації їй завдана моральна шкода із сильним психотравмуючим стресом, викликаний хвилюванням, пов`язаним з пошкодженням майна, дані обставини змусили вживати додаткових зусиль для налагодження свого життя. Це все спричинило виникнення пригніченого стану та значного погіршення здоров`я. Сума в розмірі 10 000 грн. враховує в себе всі страждання, які довелося їй перенести.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 вирішено:

«1. Зобов`язати:

1.1. ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлений металевий паркан та металеві стовпці на АДРЕСА_1 , в двотижневий термін.

1.2. Департамент міського господарства демонтувати монолітний фундамент для спорудження малих архітектурних форм на АДРЕСА_2 в двотижневий термін.

2. У випадку не виконання п.1.1. цього рішення у визначений термін департаменту міського господарства ОСОБА_7 провести знесення самовільно встановленого металевого паркану та металевих стовпців на АДРЕСА_1 та передати на збереження в КП «Комбінат міського господарства».

Відтак вказане оскаржуване рішення Виконавчого комітету №452, в частині, що стосується демонтажу монолітного фундаменту на АДРЕСА_2 - позивачки не стосується, так як стосується іншого об`єкту, що розташований за іншою адресою, тому у вимогу про скасування рішення виконкому в цій частині слід вважати необґрунтованою та у задоволенні вимоги в цій частині слід було б відмовити за безпідставністю.

В частині, що стосується вимоги про визнання незаконним та скасування п. 1.1. рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452,то вимогу про скасування рішення виконкому в цій частині, теж, слід вважати недоведеною та відповідно безпідставною та у задоволенні такої слід було б відмовити за безпідставністю, оскільки позивачкою не надано жодних доказів про те, що зобов`язання її демонтувати самовільно влаштований металевий паркан та металеві стовпці на АДРЕСА_1 , про які йдеться в рішенні, дійсно вплинуло на її права, зокрема, порушило її право власності.

Так, за планами, які долучені позивачкою та висновком експертизи, яка проведена в іншій справі, неможливо ідентифікувати місце розташування спірного, самовільно влаштованого паркана та стовпців, про якій йдеться в рішенні виконкому (у п 1.1) та вказано в акті від 6.11.2012 року, складеного працівниками виконавчого комітету, який став підставою для винесення рішення Виконавчого комітету №452 від 15.11.2012 року; неможливо встановити і те, що такий розташований саме в межах належної позивачці земельної ділянки та відповідно зобов`язання його демонтажу порушує права позивачки на обгородження своєї земельної ділянки.

Тобто, вимогу про скасування рішення виконкому в частині зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самовільно встановлений металевий паркан та металеві стовпці на АДРЕСА_1 , в двотижневий термін слід вважати не підтвердженою належними доказами, а тому безпідставною.

Однак, позов в частині вимоги про скасування рішення виконкому в частині п.2 та п. 3 такого, що стосується демонтажу металевого паркана та металевих стовпців позивачки Департаментом міського господарства Дрогобицької міської ради, то в цій частині вимогу ОСОБА_1 слід вважати обґрунтованою, оскільки рішення виконкому в цій частині вимогам закону не відповідає, так як відповідач не вправі був самостійно (фактично вийшовши за межі своїх повноважень, без рішення суду) приймати рішення про демонтаж самовільно влаштованого металевого паркана та стовпців позивачки, а тим більше, виконувати таке рішення.

Так, згідно п. 2. ст. 158 Земельного Кодексу України дане питання повинно було бути вирішеним в судовому порядку так, як виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою, або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Крім цього, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою відповідно до ст. 154. п.п. 1.2. Земельного Кодексу України.

Про це, зокрема, було вказано і самим відповідачем у листі до позивачки з приводу питання встановлення меж її ділянки №3-21/2071 від 08.04.2014 року, що міститься у справі №442/8055/13-ц (а.с. 36).

Однак, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

За ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Про порушення свого права, а саме про оскаржуване рішення позивачка дізналася у 2013 році, оскільки 8.06.2013 року зверталася у Дрогобицький МВ ГУ МВС України у Львівській області із заявою в якій вказано, що 22 травня 2013 року невідомі особи зрізали металеву огорожу навколо її будинку на АДРЕСА_1 та як сама вказує позивачка у позовній заяві та 14.06.2013 року отримала відповідь Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області №10220 від 14.06.2013 року в якій вказано, що 22.05.2013 року згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №452 проводилося знесення самовільно встановлених металевих стовпців та металевого паркана по АДРЕСА_1 (а.с.11). Тобто про оскаржуване рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №452 позивачка дізналася у 2013 році, з листа Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області №10220 від 14.06.2013 року.

Зважаючи на те, що даний позов поданий у 2017 році, слід вважати, що такий поданий з пропуском трирічного строку позовної давності в частині вимоги про скасування рішення виконкому у згаданій частині.

Враховуючи вказані вимоги закону, а також заяву, зокрема, представника відповідача, заявлену в судовому засіданні в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності, в згаданій частині вимоги про скасування рішення виконкому слід було б відмовити за пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вказане, в задоволенні позову в частині вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 «Про знесення металевого паркану, металевих стовпців на АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 »слід було відмовити в повному обсязі, частково за безпідставністю, в іншій частині за спливом строку позовної давності, про що йшлося.

Враховуючи вказане, зважаючи на відмову в задоволенні позову про скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.11.2012 року №452 в частині демонтажу спірного паркану та стовпців за строком позовної давності.

Що стосується позову в частині стягнення матеріальної шкоди, то в цій частині слід було б відмовити, також, за спливом строку позовної давності, скільки про заподіяння такої позивачка знову ж дізналась задовго до подання позову у 2013 році, а саме 22 травня (коли були демонтовані відповідачем спірні стовпці та паркан), та згодом з відповіді Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області №10220 від 14.06.2013 року достовірно дізналась про особу, якою така шкода заподіяна.

Однак, що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то така слід вважати підлягала до часткового задоволення та безпідставно була відхилена судом першої інстанції з врахуванням такого.

За п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окремо згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина заподіювача шкоди.

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу (позивачам) шкоди; 2. протиправність діяння відповідача (відповідачів); 3. наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів); а також 4. вину заподіювача (заподіювачів) шкоди.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що позовна давність не поширюється на вимогу про стягнення моральної шкоди, слід вважати, що демонтажем відповідачем з перевищенням своїх повноважень, без рішення суду - паркана та стовпців позивачки, їй було спричинено моральну шкоду, що полягає у в моральних стражданнях через протиправне позбавлення позивачки її майна; незручності, що виникли у неї у зв`язку із вказаним позбавленням майна; необхідність докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, тощо.

Враховуючи вказане, а також засади розумності та справедливості колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди 3000 грн. буде достатнім для відновлення порушених життєвих зв`язків позивачки.

В задоволенні решти заявленої вимоги слід було б відмовити.

Зважаючи на вказане рішення суду першої інстанції слід вважати таким, що ухвалене без дотримання вимог закону та без вирахування згаданих обставин, що мають істотне значення для вирішення спору.

Тому, рішення та додаткове рішення суду слід скасувати з ухваленням нового про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивачки 3000 грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Тому доводи апеляційних скарг слід визнати частково обґрунтованими та скарги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 січня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Дрогобицького міської ради про скасування рішення та стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Дрогобицького міської ради на користь ОСОБА_1 3000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра