ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 678/866/18
Провадження № 22-ц/4820/1002/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року, суддя Лазаренко А.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/0337/82/0044048. Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 010/0337/82/0044048. 25.04.2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» і ТОВ «ФК ЄАПБ» уклало договір про відступлення права вимоги № 20170425, за умовами якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 010/0337/82/0044048 від 04.09.2012 року. Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасної сплати отриманих у кредит коштів та відсотків за їх користування, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 25.04.2017 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 22346,25 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» 7796 грн. заборгованості за основною сумою боргу по кредитному договору 010/0337/82/0044048 від 04.09.2012 року та 77 грн.96 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що надані відповідачем копії квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором №010/0337/82/0044048 від 04.09.2012 року на суму 14550 грн., які були сплачені відповідачем що до відступлення позивачу відповідного права вимоги, враховані товариством у долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості, відтак підстав для зменшення заявленої до стягнення суми кредитної заборгованості не має.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/0337/82/0044048 на строк з 04.09.2012 року по 04.09.2016 року. У зв`язку з переуступкою кредитного боргу право вимоги за кредитом перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Згідно розрахунку позивача станом на 25.04.2017 року у відповідача наявна заборгованість за кредитом в сумі 22346,25 грн., з яких 12000 грн. - за дозволеним овердрафтом і 10346,25грн. за недозволеним овердрафтом.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що надані відповідачем квитанції на загальну суму 14550 грн. підтверджують часткову сплату позичальником кредитного боргу, тому розмір заборгованості підлягає відповідному зменшенню.

Висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0337/82/0044048 (а.с.5-7).

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у вигляді встановленого на банківську картку кредитного ліміту в розмірі 4700 грн. строком на 48 місяців до 04.09.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % на рік.

25.04.2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» і Кредитором укладено договір про відступлення права вимоги № 20170425 (а.с.12-13), за умовами якого ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відступило позивачу право вимоги за договорами, укладеними між клієнтом і боржником, у тому числі за договором № 010/0337/82/0044048 від 04.09.2012 року (а.с.14).

Відповідачу листом від 12.05.2017 року за вих. № 001768631 повідомлено про відступлення прав вимоги за договором (а.с.15).

Повідомленням від 12.05.2017 року за вих. № 001768631-1 ОСОБА_1 направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 010/0337/82/0044048 від 04.09.2012 року в розмірі 22346,25 грн., яка боржником залишена без виконання (а.с.16).

Вимоги позивача відповідач визнав частково, вищевказані обставини не оспорює (а.с. 58, 91).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/0337/82/0044048 від 26.04.2017 року, наданого Кредитором, вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим станом на 26.04.2017 року його заборгованість становить 22345,25 грн. (а.с. 17-18).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з долучених відповідачем копій квитанцій, (а.с. 73-82), останній у період з жовтня 2012 року по жовтень 2015 року, тобто до переходу права вимоги до позивача, періодично погашав наявну у нього перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість.

Доводи апелянта щодо неналежності в якості доказів долучених відповідачем копій квитанцій на загальну суму 1653 грн. (а.с. 73, 82) колегія суддів вважає обґрунтованими та не приймає вказані докази до уваги. Зі змісту копій цих квитанцій не вбачається призначення платежів, їх дати та суми, окрім того, згідно квитанції від 18.01.2016 року за №087128103 позивачем сплачено 505 грн. заборгованості за іншим кредитним договором, ніж зазначений позивачем.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого товариством, платежі позичальника на підтвердження яких останнім долучені квитанції (а.с. 74-82) на загальну суму 14550 грн. враховані позивачем при розрахунку заборгованості (а.с. 17-18), відтак у суду першої інстанції не було підстав для зменшення відповідного розміру заборгованості заявленого до стягнення позивачем на вказану суму.

З огляду на вищевказане, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції, невірно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у стягненні з ОСОБА_1 на користь Кредитора усієї суми заборгованості, яка у загальному розмірі склала 22346,25 грн., у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволені повністю відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції в розмірі 1762 грн. та 2643 грн. судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 22346 (двадцять дві тисячі триста сорок шість) грн. 25 коп. та 1762 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» 2643 (дві тисячі шістсот сорок три)грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко