Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, згодом змінила підстави позову та остаточно зазначила, що 05.09.1961 року її батькові ОСОБА_3 на підставі ордеру була видана квартира АДРЕСА_1 . До списку осіб, які вселяються за ордером з право на площу також внесені позивачка, її матір ОСОБА_4 та брат ОСОБА_2 . Після смерті батька, основним квартиронаймачем визнано мати сторін- ОСОБА_4 . В квартирі також зареєстрований відповідач. З письмового дозволу матері, в 2017 році ОСОБА_1 вселилась до спірної квартири та почала постійно проживати разом з нею та вітчимом ОСОБА_5 однією сім`єю, вони мали взаємні права та обов`язки, ОСОБА_1 піклувалась за ними, готувала їжу, придбала необхідні продукти харчування, ліки, допомагала в оплаті комунальних послуг. ІНФОРМАЦІЯ_1 вітчим ОСОБА_5 помер, після чого вони з матір`ю залишились проживати вдвох. Маючи наміри зареєструватись за адресою свого постійного місця проживання, як член сім`ї наймача, позивачка разом з матір`ю 13.11.2019 року звернулись до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, однак у зв`язку з відсутністю згоди на реєстрацію відповідача ОСОБА_2. , у реєстрації місця проживання було відмовлено. Відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає більше двадцяти років, у зв`язку з чим отримання його згоди на вселення, відповідно до вимог ст.65 ЖК не потрібно. Зазначила, що нерухомого майна у власності не має, але має право на площу у спірній квартирі згідно ордеру, квартира є постійним її місцем проживання з 2017 року, при вселені було дотримано порядок вселення, тому в неї виникло право на користування квартирою на законних підставах. Враховуючи все вищевикладене, просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься її заява з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_6 , яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Надала відповідь на відзив, в якій додатково вказала, що відповідач матері нічим не допомагав, зловживав спиртними напоями, при зустрічі міг влаштувати сварку, погрожувати фізичною розправою, мати його боялась. Додані відповідачем квитанції сплачені на користь підприємства, яке будинок не обслуговувало, крім того містять виправлення, а також зазначення іншої адреси за місцем фактичного проживання відповідача в АДРЕСА_2 , де мешкає його дружина з сином. З 1979 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , однак вона не проживає з ним однією сім`єю з 2017 року. Будь-якого нерухомого майна у власності не має. У власності ОСОБА_7 є будинок, який він придбав у 1990-х роках за власні кошти і позивачка не має на нього права, крім того цей будинок розташований в зоні Операції об`єднаних сил в селище Чермалик та знаходиться на безпосередній лінії зіткнення, більшість мешканців виїхали з села, проживання в селищі, у зв`язку з нескінченними бойовими діями є неможливим. В судовому засіданні додатково вказала, що наприкінці січня 2020 року відповідач ОСОБА_2 замінив замки у спірній квартирі, чим позбавив позивачку доступу до житла, в якому залишились в тому числі її речі. На теперішній момент позивачка не має постійного місця проживання та вимушена проживати у родичі, живе періодично у сестри або куми.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, скористався своїм правом на участь в судовому процесі через представника.

Представник відповідача ОСОБА_8 , яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_1 до відповідача з проханням надати дозвіл на її реєстрацію в квартирі не зверталась. Навіть, якщо б позивачка звернулась з таким проханням, він би відмовив. Також зазначено, що з 1979 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 , у власності якого є житловий будинок, у якому до звернення до суду була зареєстрована позивач, що свідчить про наявність у позивача сім`ї та житла, в якому члени її сім`ї мають постійне місце проживання. В судовому засіданні додатково вказала, що ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі з кінця 1990-х років. Зауважила, що позивачка не має письмової згоди на вселення від ОСОБА_5 , а додані нею квитанції про сплату комунальних послуг сплачені від імені ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 2 ст.129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно п.3, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.80 ч.1 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі копії ордеру №2229 від 05.09.1961 року була видана ОСОБА_3 . У списку осіб, що вселяються за ордером з правом на площу включені дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 .

Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 22.05.1979 року Іллічівським відділом РАЦС м. Жданова та зі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 10.02.1979 року Палацом одруження м.Жданова, батьками позивачки ОСОБА_1 являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 на квартиру по АДРЕСА_1 , основним квартиронаймачем є ОСОБА_4 , у квартирі також зареєстровані син ОСОБА_2 . У період з 08.11.2012 року по 13.01.2019 року в квартирі був зареєстрований чоловік квартиронаймача ОСОБА_5 .

Відповідно до змісту письмового дозволу від 10.10.2017 року, ОСОБА_4 дозволила своїй дочці ОСОБА_1 вселитися на постійне місце проживання до квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Акту №597 від 19.11.2019 року про фактичне проживання за підписами сусідів, посвідченого головою КСН «Центральний І», ОСОБА_1 реєстрації місця проживання не має, фактично проживає в АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4

13 листопада 2019 року ОСОБА_4 подана заява до Департаменту адміністративних послуг про реєстрацію місця проживання її дочки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та надана згода на реєстрацію. Відмітка про згоду ОСОБА_2. на реєстрацію відсутня. Інспектором Департаменту адміністративних послуг відмовлено у реєстрації місця проживання із посиланням на пп.4 п.18 постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23.11.2019 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1674.

Витрати на поховання матері понесла ОСОБА_1 , що підтверджується долученими стороною позивача договором-замовленням №2380 від 23.11.2019 року на організацію та проведення поховання, накладною на товари ритуальної належності на загальну суму 6530,00грн., фіскальними чеками ТОВ «Маріупольський ритуальний дім» від 23.11.2019 року на суму 3190,00грн., 2840,00грн., КП «Комбінат комунальних підприємств» від 23.11.2019 року на суму 923,00грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2019 року, наданої за РНОКПП ОСОБА_1 , інформація про наявність у позивачки нерухомого майна відсутня.

Як вбачається з копії паспорту позивачки ОСОБА_1 , остання реєстрації місця проживання не має. Останнє зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Стороною позивача надані квитанції на підтвердження оплати комунальних послуг по спірній квартирі на користь ТОВ «Місто для людей Маріуполь» за період з травня 2018 року по листопад 2019 року, на користь ТОВ «Азовгаз» за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року, на користь КП «МПУ ВКХ» за період з грудня 2018 року по вересень 2019 року, на користь ККП «Маріупольтепломережа» за період з березня по листопад 2019 року, на користь КП «Комунальник» за період з травня по листопад 2019 року, на користь АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» за період з листопада 2018 року по листопад 2019 року. Сплата послуг здійснена від імені ОСОБА_4 .

Стороною відповідача долучено до відзиву квитанції на оплату комунальних послуг по спірній квартирі на користь ЖКП Іллічівського району за період з січня 2017 року по листопад 2019 року, на користь ККП «Маріупольтепломережа», КП «Комунальник», ТОВ «Азовгаз» за грудень 2019 року, на користь КП «МПУ ВКХ» за листопад та грудень 2019 року.

Згідно відповіді ТОВ «Місто для людей Маріуполь» №2266 від 26.02.2020 року, договору про утримання будинків і споруд, прибудинкової території від 02.10.2017 року, додаткової угоди від 10.02.2020 року, управителем будинку АДРЕСА_1 з 01.12.2017 року було призначено ТОВ «Місто для людей Маріуполь». На підставі додаткової угоди договір буде вважатися розірваним з 01.03.2020 року.

Також стороною відповідача надані довідки з розрахункового відділу головної бухгалтерії ПАТ «ММК імені Ілліча» від 26.03.2013 року, згідно яких із заробітної плати ОСОБА_2. за період з січня 2002 року по лютий 2013 року перераховано на користь ВАТ «Маріупольгаз» 1147,12 грн. на особовий рахунок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , за цей же період на користь Маріупольтепломережі перераховано 5142,30грн., на користь ЖКП Іллічівського району перераховано 2840,59грн.

В спірний період з 01.12.2017 року по дату звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, відповідач надав квитанції лише про сплату послуг з утримання будинку на користь ЖКП Іллічівського району, в той час як згідно відповіді ТОВ «Місто для людей Маріуполь» управителем будинку в цей період були вони. Отже, сплачуючи в період з грудня 2017 року квартплату на користь ЖКП Іллічівського району, відповідачу не було відомо, хто є управителем будинку.

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя, шлюб між відповідачем та ОСОБА_9 було розірвано 21.12.1998 року.

Згідно відповіді на запит Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 24.02.2020 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані в АДРЕСА_2 .

В квитанції про оплату квартплати за січень 2019 року на користь ЖКП Іллічівського району відповідачем також зазначено адресу: АДРЕСА_2 , тобто адресу місця реєстрації колишньої дружини.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.06.2012 року, ОСОБА_2. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП за вчинення насилля відносно матері ОСОБА_4 . В матеріалах цієї справи про притягнення до адміністративної відповідальності містяться письмові пояснення відповідача, в яких своєю фактичною адресою місця проживання зазначає: АДРЕСА_2 .

На підтвердження понесених витрат на поховання матері відповідачем надана квитанція з кафе « Фотіна », згідно якої 28 грудня ОСОБА_9 здійснила замовлення їжі на загальну суму 2160,00грн. та з магазину «Маркетант» на придбання горілки на суму 772,00грн.

Представник відповідача у судовому засіданні наголошувала, що відповідач шлюб розірвав, з дружиною не проживає з кінця 1990-х років та постійно мешкав у спірній квартирі.

Однак, як вбачається з письмових матеріалів справи, а саме в своїх письмових поясненнях у справі про притягнення до адміністративної відповідальності в 2012 році своєю фактичною адресою місця проживання зазначає адресу дружини, в доданих квитанціях про оплату квартплати так само міститься ця адреса. Крім того, надана квитанція про оплату їжі у кафе «Фотіна» видана на ім`я колишньої дружини відповідача.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Отже витрати на поминальні обіди не входять до витрат на поховання. Крім того, вказана квитанція з кафе виписана на ім`я колишньої дружини відповідача та датована 28 грудням, в той час як ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновки суду щодо витрат на поховання, узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові ВС/КЦС по справі №554/1793/15-ц від 19.03.2018 року.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.10.2012 року визнано за ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 здійснював перешкоди у реєстрації позивача, який доводився чоловіком основного квартиронаймача ОСОБА_4 .

Згідно довідок начальника ЖЕК Маріупольського міського житлового управління №830 від 22.10.2008 року, директора ЖКП «КК «Кальміуська» №389 від 15.02.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ЖКП по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя №555 від 10.06.2013 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: мати ОСОБА_4 , чоловік матері ОСОБА_5

Згідно абонементу № НОМЕР_3 ОСОБА_2 мав річну підписку у 2009 році на газету « Іллічівець » по АДРЕСА_1 .

Також відповідачем надавався лист надісланий на його ім`я за адресою: АДРЕСА_1 , від ПрАТ СТ «Іллічівське».

Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради №14 від 29.01.2020 року ЖКП «КК «Кальміуська» дозволено змінити договір найму на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_2. , у зв`язку зі сммертю наймача ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що проживає по АДРЕСА_4 та являється головою об`єднання співмешканців будинку. Ця квартира її дитинства, однак постійно проживає в ній лише останні шість років. В квартирі АДРЕСА_1 мешкали ОСОБА_4 , її чоловік ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі приблизно три роки, а саме з 2017 року. ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання після того, як перестав ходити ОСОБА_5 , він переніс три- чотири інсульти. Свідок підтримує дружні відносини з ОСОБА_1 . За шість років ОСОБА_2 свідок бачила два рази, на похоронах матері і коли він п`яним у під`їзді влаштував сварку з матір`ю. Свідку відомо, що один раз він побив мати. За життя ОСОБА_4 скаржилась, що їй не дають субсидію, бо в квартирі зареєстрований син, який нічим допомагав. Дочка свідка допомагала сусідам оплачувати квартплату через інтернет, ОСОБА_1 так само приносила їм квитанції та гроші для оплати. ОСОБА_1 свідок бачила постійно, була вхожа до квартири, в яку заходила з періодичністю два-три рази на місяць. Завжди заходила до спальні поздороватися з ОСОБА_5 , в цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були в квартирі. Свідок описала розташування меблів в спальні, де спали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 спала на дивані. Пенсію ОСОБА_1 отримувала у селі, з чоловіком вона не проживає, він не приїжджав, бачила його лише на похоронах. До села їздила за пенсією раз на місяць, однак могла бути відсутня два-три дні. З відповідачем свідок ніяких відносин не має, п`ять років тому бачила, як він прийшов п`яний та вибивав двері до квартири. Коли помер вітчим в січні 2019 року ходили до адвоката, щоб прописати дочку. Після смерті ОСОБА_4 , коли в квартирі замінили замки і ОСОБА_1 не змогла потрапити в квартиру, вона залишалась ночувати у свідка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що є пенсіонеркою, проживає по АДРЕСА_5 , з кінця листопада 2006 року. В квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5. ОСОБА_1 - їх дочка, спочатку приїжджала до них періодично. Коли ОСОБА_5 переніс два інфаркти, це останні два роки, ОСОБА_1 майже постійно проживала в квартирі, іноді виїжджала за пенсією. З жильцями цієї квартири свідок підтримувала добросусідські відносини, в квартирі була лише два рази за весь час. Восени та влітку постійно знаходилась на вулиці, де на лавочці спілкувалась з ОСОБА_4 . В неї була дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Сина ОСОБА_2 за 14 років свідок жодного разу не бачила, побачила його лише на похоронах. ОСОБА_1 бачила постійно, вона виводила ОСОБА_5 на вулицю. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 постійно проживала в квартирі з матір`ю. ОСОБА_4 скаржилась свідкові, що син нічим їй не допомагає. ОСОБА_1 в квартирі проживала постійно, прибирала, прала, придбавала продукти харчування, гуляла з матір`ю біля під`їзду. Як ОСОБА_1 давала гроші за квартиру свідок не бачила. До смерті ОСОБА_5 в квартирі проживала на місяць по два тижні, після його смерті проживала постійно. З восени до пізньої зими завжди бачила ОСОБА_1 , бачила як вона скуплялась на ринку, бачила як вона приходила, як виносила прану білизну на вулицю. ОСОБА_2 бачила лише на похоронах, звернула на нього увагу, бо зі слів сусідів знала, що він влаштовував сварки та на нього викликали поліцію. Влітку на лавочці сиділи практично постійно до темноти.

Допитана свідок ОСОБА_13. в судовому засіданні пояснила, що вона пенсіонерка, проживає по АДРЕСА_6 , з 2006 року. В квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ОСОБА_1 знає, це їх дочка. Раніше вона приїжджала дуже часто, а останні роки три, може трохи більше, вона там жила постійно. ОСОБА_2 бачила один раз, коли спускалась до низу зі своєї квартири, а він сварився з матір`ю. З ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтримувала сусідські відносини, однак в квартиру вхожа не була. З ОСОБА_4 часто сиділа на лавочці, з дочкою у неї були чудові відносини, а на сина постійно скаржилась, називала його невдячним, він приходив до неї лише влаштувати сварку, після однієї із сварок прийшлось викликати швидку для ОСОБА_5 . ОСОБА_1 бачила часто, по три рази на тиждень, бачила як вона мила підлогу у під`їзді, як мила вікна в квартирі. Сина ОСОБА_2 в квартирі не бачила. Після того, як захворів ОСОБА_5 приблизно з 2017 року ОСОБА_1 бачила постійно. Бачила, як вона в магазині робить покупки, як йшла додому, вели з нею бесіди на тему, що вона буде готувати, також бачила її у вікні квартири. Ще за життя ОСОБА_5 , ОСОБА_4 скаржилась, що раніше не прописала дочку. Чоловік ОСОБА_4 дуже добре відносився до ОСОБА_1 , він не був проти дочки. Останні роки ОСОБА_5 взагалі не розмовляв.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені ЖК Української РСР.

Згідно ст.61 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до норм ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За вимогами ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно п.15 постанови Пленум Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, визначеного у постанові від 11 липня 2012 року по справі № 6-60цс12, з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1 і 2 ст.64 ЖК). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Здійснюючи системний аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку з письмового дозволу основного квартиронаймача вселилась до спірної квартири, в якій постійно проживала однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_4 та вітчимом ОСОБА_5 , доглядала та піклувалася за ними, понесла витрати на поховання матері. Не зважаючи на те, що письмова згода на вселення від імені ОСОБА_5 відсутня, за обставинами справи безспірно встановлено, що він висловлював таку згоду, не заперечував проти проживання позивачки в квартирі та мав з нею теплі відносини. Основний квартиронаймач ОСОБА_4 бажала зареєструвати дочку в квартирі, однак відповідач чинив цьому перешкоди. ОСОБА_1 іншого нерухомого майна у власності немає, адреса реєстрації місця проживання відсутня. Враховуючи викладені обставини у позивачки на законних підставах виникло право користування спірним житловим приміщенням.

Що стосується посилань представника відповідача на відсутність згоди ОСОБА_2. на вселення позивачки, а також її перебування у шлюбі з ОСОБА_7 , у власності якого є житловий будинок, слід зазначити наступне.

Як було встановлено досліджуваними в судовому засіданні письмовими матеріалами справи та підтверджено поясненнями свідків, які не є заінтересованими у результатах розгляду справи, останні два- три роки ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з матір`ю та вітчимом. Відповідач ОСОБА_2 в спірний період часу в квартирі не проживав, за адресою розташування цієї квартири в період з 2006 року свідки бачили його лише один-два рази. Вказані твердження свідків свідчать про те, що відповідач у спірній квартирі постійно не мешкав, у зв`язку з чим його згода на вселення ОСОБА_1 до квартири в розумінні змісту ст.65 ЖК не потребувалась.

Будь-яких доказів того, що позивачка у спірний період постійно мешкала за іншою адресою або того, що у її власності наявне нерухоме майно стороною відповідача в судовому засіданні не надано та не доведено, як і не підтверджено належними та допустимими доказами посилання представника відповідача на продаж позивачкою квартири, яка була нею приватизована, та придбання на ці кошти будинку в сел.. Чермалик.

Крім того, суд приймає до уваги, що будинок за останнім місцем реєстрації позивачки знаходиться в сел.Чермалик Волноваського району, яке згідно розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.02.2019 року №79-р, входить до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Отже, можливість проживання в цьому будинку, враховуючи обставини проведення на території селища бойових дій, суттєво обмежена.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, як такі, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та за нею слід визнати право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, у відповідності до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141,142, 206, 263-265, 281, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Повний текст судового рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва