ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4820/20 Справа № 211/1129/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 10 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Після уточнення позовних вимог у грудні 2019 року, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 28 січня 2018 року, яка становить 28113,95 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 2843 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 22983,86грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 472,14 грн., а також штрафу, який складається з фіксованої частини в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1314,95 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.06.2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

За заявою відповідача ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2019 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2008 року, що виникла станом на 28.01.2018 року, а саме: тіло кредиту у розмірі 2843 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в задоволеній АТ КБ "ПриватБанк" частині позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні.

В мотивування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не врахував строк дії кредитного договору, який відповідає строку дії картки за даними наданими позивачем до 01/2012 року та пропуск позивачем строку позовної давності про застосування якого нею було заявлено. Судом не урахована сума коштів, яка сплачена позичальником під час примусового виконання скасованого заочного рішення на суму 900 грн. Стягнутий судом розмір судових витрат не відповідає принципу пропорційності задоволених позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що заява позичальника не містить умов щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру неустойки за порушення виконання умов кредитного договору, а надані позивачем витяг з умов та правила не містять підтвердження того, що саме з цією редакцією наданих умов та правил позичальник був ознайомлений та погодився із ними, стягнув лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 2843 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судом встановлено, що згідно заяви від 11 квітня 2008 року позичальник ОСОБА_1 отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання заяви приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг. В заяві зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді шляхом роздруківки з офіційного сайту. (а.с.160).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-19).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» позичальнику ОСОБА_1 видано 11 квітня 2008 року кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії 01/12 (а.с.104).

З наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28 січня 2018 року становить 28113,95 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 2843 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 22983,86грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 472,14 грн., а також штрафу, який складається з фіксованої частини в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1314,95 грн.(а.с.90-100).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Позивачем надано належні та допустимі докази існування між сторонами кредитних правовідносин та не виконання їх у повному обсязі позичальником.

Проте, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача в частині не урахування судом строку дії кредитного договору до 01/2012 року та пропуску позивачем строку позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно матеріалів справи, строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки, яка згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09 грудня 2019 року зазначено термін дії до 01/2012, тобто до 31 січня 2012 року (а.с.104).

Згідно штампу відправки кореспонденції з поштового відділення, розташованого на конверті АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 22 лютого 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого завлено відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.50).

Колегія суддів вважає що проведення автоматичного списання грошових коштів відповідача з інших наявних в неї рахунків на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується відповідачем в апеляційній скарзі та випискою по рахунку не свідчить про визнання нею кредитної заборгованості та переривання строку позовної давності, згідно вимог ч.1 ст.264 ЦК України.

З урахуванням строку дії кредитного договору до 31 січня 2012 року, часу звернення позивача АТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовними вимогами у лютому 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог законодавства, без належного дослідження наявних у матеріалах справи доказів, заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за пропуском строку позовної давності.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в задоволенні позову на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2020 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 з урахуванням майнового стану зменшено розмір судового збору,що підлягав сплаті за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року з 2643 грн. до 1057 грн.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1057 грн. АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1057 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову Акціонерному товариству Комерційний банк „Приватбанк в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 23 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: