Номер провадження: 22-ц/813/2852/20
Номер справи місцевого суду: 495/454/17
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Науменко А.В., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_2 , а саме автомобіля «VOLKSWAGEN TOUREG», НОМЕР_1 , 2012 року випуску; квартири двокімнатної розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на праві свідоцтва на право власності від 02.04.2014 року.

Також просила з метою забезпечення позову на підставі п. 6,8 ч. 1 ст. 252 ЦПК України зупинити провадження та направити доручення до Головного управління МВС України в Одеській області, Головне управління Держземагенства в Одеській області, до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для отримання відомостей.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм чинного законодавства, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами та невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 15 квітня 2020 року були сповіщені (а.с. 55, 58-63).

Від адвоката Рогаліної Г.В., представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі сторін (а.с. 64-65).

Справа перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції з грудня 2019 року.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, в якому просив поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, у вигляді садового будинку загальною площею 286,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , під літ. «А,а- а4 » - садовий будинок, під літ. «Б» - вбиральня, під літ. «В» - душова, під №№1-4 - споруди; також просив поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, у вигляді земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, що призначена для ведення садівництва, що розташована за адресою: СТ «Комунбуд», ділянка НОМЕР_2 на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, в якому просилавизнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 50 000 акції компанії SEATRON SHIPPING CO. LTD, що є вартістю морських судів т/х Ладога-102 (Ея-1, Карбана) та т/х Ладога-103 (Ея-2, Химера), проданих по ціні металолому, право спільної сумісної власності на вартість морських судів т/х Катрін-1 (ХЕМЕРА), т/х Катрін-2 (Паллада), т/х Катрін-3 по ціні металолому, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2 частини вказаного майна.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_2 , а саме автомобіля «VOLKSWAGEN TOUREG», НОМЕР_1 , 2012 року випуску; квартири двокімнатної розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на праві свідоцтва на право власності від 02.04.2014 року, також просила зупинити провадження та направити доручення до Головного управління МВС України в Одеській області, Головне управління Держземагенства в Одеській області, до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для отримання відомостей.

В обґрунтування якої зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходив з того, щозаявником необґрунтована та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Зокрема не зазначена та не доведена оціночна та ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN TOUREG», НОМЕР_1 , 2012 року випуску; та квартири двокімнатної розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Також суд зазначив, що автомобіль та квартира, на яку просить накласти арешт заявник не є предметом спору по розподілу майна.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладанням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом, які виникають із сімейних правовідносин про розподіл майна подружжя, а саме: 50 000 акцій компанії SEATRON SHIPPING CO. LTD, Беліза, які позивач порівняла із вартістю майна морських суден: т/х Ея-1, т/х Ея-2, майна Компанії «SVS LogisticsLtd» морського судна т/х Катрін-1 (ХЕМЕРА, Арас, ВЕНУС); майна Компанії «SVS LogisticsLtd» вартості морського судна т/х Катрін-2 (Арас-7, Паллада); майна Компанії «СВС Менеджер», вартості морського судна т/х Катрін-3 (т/х Фурій), що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На інші позовні вимоги в заяві про забезпечення позову позивачка не посилалася.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову просила накласти арешт на рухоме майно ОСОБА_2 , а саме автомобіля «VOLKSWAGEN TOUREG», НОМЕР_1 , 2012 року випуску; квартири двокімнатної розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , на праві свідоцтва на право власності від 02.04.2014 року.

Цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Оскільки, заявлені вимоги про накладення арешту є необґрунтованими, безпідставними та не співмірними, суд на законних підставах відмовив ОСОБА_1 в задоволені заяви про забезпечення позову.

Також судом вірно зазначено, що в заяві з метою забезпечення позову, ОСОБА_1 просила зупинити провадження та направити доручення до Головного управління МВС України в Одеській області, Головне управління Держземагенства в Одеській області, до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для отримання відомостей, та судом вірно встановлено, що порядок забезпечення доказів та вимоги до оформлення заяви про забезпечення доказів визначено у ст.ст.116-119 ЦПК України та не передбачає оформлення судового доручення, а також це питання не входить до процедури забезпечення позову (ст. 149-159 ЦПК України).

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, щозаходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами та невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що майно, на яке просить накласти арешт ОСОБА_1 не є предметом спору по розподілу майна.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на 50000 акцій компанії «SEATRON SHIPPING CO.LTD».

В іншої частині позовних вимог відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що у травні 2012 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2016 року позовні вимоги позивача по зустрічному позову - ОСОБА_1 роз`єднані та виділені в окреме провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності передано до Приморського районного суду м. Одеса, оскільки відповідач ОСОБА_2 має місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її п рийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра