ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1475/20 Справа № 210/1949/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 210/1949/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавато»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі, відомості щодо дати складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавато» (надалі ТзОВ «Кавато») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТзОВ «Кавато» на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 18.07.1995 року приватним нотаріусом Рогожиною А.В., реєстровий номер 2-203, та зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №3-500-1775, яку ОСОБА_2 вніс до статутного капіталу ТзОВ «Кавато» на підставі акту приймання-передачі майнового вкладу учасника до статутного капіталу ТзОВ «Кавато», виданого 20.03.2019 року, видавник: ОСОБА_2 та ТзОВ «Кавато».

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Січкар Богдана Валеріївна 21.03.2019 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110.

Позивач зазначає, що на момент укладення договору дарування 18.07.1995 року та складання акту приймання-передачі майнового вкладу учасника до статутного капіталу ТзОВ «Кавато» від 20.03.2019 року і до цього часу в спірній квартирі залишається зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , місце знаходження якого невідоме з 1995 року. Позивач зауважує на тому, що члени сім`ї колишнього власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі зміни власника приміщення.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року позовні вимоги ТзОВ «Кавато» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою і зняття з реєстраційного обліку задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем надано до суду підроблені документи, зокрема, договір дарування, який посвідчено 18.07.1995 року приватним нотаріусом Рогожиною А.В., реєстровий номер 2-203, та зареєстровано в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №3-500-1775, оскільки даний договір є фальшивим, так як підпис особи дарувальника ОСОБА_3 зроблено іншою особою.

Крім того апелянт посилається на те, що він, будучі спадкоємцем першої черги за законом, з метою прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про вступ у спадщину до третьої Державної нотаріальної контори м. Кривого Рогу, на підставі якої була відкрита спадкова справа.

Відповідач ОСОБА_1 звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в спрощеному позовному провадженні, оскільки дана справа повинна розглядатись за правилами загального позовного провадження.

Також апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в спрощеному позовному провадженні, оскільки дана справа повинна розглядатись за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою та визнання відповідача особою, яка втратила право користування квартирою, тому вказана справа не підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України, оскільки не є малозначною.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Однак суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «КАВАТО» на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 51,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування, посвідченого 18.07.1995 року приватним нотаріусом Рогожиною А.В., реєстровий номер 2-203, та зареєстровано в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №3-500-1775, ОСОБА_3 , батько відповідача, подарував ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20 березня 2019 року ОСОБА_2 вніс квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до статутного капіталу ТзОВ «Кавато», що підтверджується актом приймання-передачі майнового вкладу учасника до статутного капіталу ТзОВ «Кавато» виданого 20.03.2019 року, видавник: ОСОБА_2 та ТзОВ «Кавато».

Право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Січкар Богдана Валеріївна 21.03.2019 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110.

Відповідач по справі ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі, як члени сім`ї колишнього власника житла - ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 позивач посилався на те, що члени сім`ї колишнього власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі зміни власника приміщення.

Колегія суддів вважає, що позовні Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВАТО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що відповідно до статті 9 Конституції та 10 ЦПК України є частиною національного законодавства України та джерелом права, закріплено принцип непорушності права власності та право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень частини першої статті 316 ЦК України, частини першої статті 317 ЦК України, частини першої статті 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членами його сім`ї.

З положень статті 150 ЖК України та статті 383 ЦК України вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом статей 401, 405 ЦК України, статті 156 ЖК України, право користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, є особистим сервітутом, об`єктом якого є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житлового будинку (квартири).

Таке право ґрунтується на належності користувача до членів сім`ї власника житла та проживанні разом з ним.

Так, відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 484/1912/18, провадження 61-3499ск19 та Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 209/2683/15-ц, провадження 61-8011ск18.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, власником спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є позивач - ТзОВ «Кавато», тому відповідач ОСОБА_1 , який є членом сім`ї колишнього власника спірної квартири - ОСОБА_3 , втратив право на користування цим житлом у зв`язку із зміною власника спірної квартири у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем надано до суду підроблені документи, зокрема, договір дарування, який посвідчено 18.07.1995 року приватним нотаріусом Рогожиною А.В., реєстровий номер 2-203, та зареєстровано в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №3-500-1775, оскільки даний договір є фальшивим, так як підпис особи дарувальника ОСОБА_3 зроблено іншою особою, так як заперечуючи проти дійсності договору дарування, відповідач по справі не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів, не надав доказів того, що вказаний договір ним оспорено.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він, будучі спадкоємцем першої черги за законом, з метою прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про вступ у спадщину до третьої Державної нотаріальної контори м. Кривого Рогу на підставі якої була відкрита спадкова справа, оскільки вказані обставини не мають юридичного значення при вирішенні даного спору та не доводять несправності договору дарування, який посвідчено 18.07.1995 року приватним нотаріусом Рогожиною А.В., реєстровий номер 2-203, та зареєстровано в БТІ м. Кривого Рогу в реєстровій книзі №3-500-1775.

При цьому, колегією суддів, з наведених вище підстав, відхилено клопотання відповідача про витребування з третьої Державної нотаріальної контори м. Кривого Рогу відомостей про подачу відповідачем заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті його батька ОСОБА_3 та відомостей про відкриття спадкової справи, оскільки факт подачі відповідачем заяви про прийняття спадщини після смерті його батька не спростовує права власності позивача на спірну квартиру та факт дарування 18.07.1995 року спірної квартири батьком відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки в даному випадку рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст.255, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВАТО» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАВАТО» судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: