Справа № 212/4959/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря Бесараб О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи служби у справах дітей Лисичанської міської ради Луганської області - Гончарової Н.М., представника третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради - Долгової Н.В., розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ ЛИСИЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Лисичанської міської ради Луганської області, Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи свою заяву тим, що з 1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Від шлюбу в них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився вже після розірвання шлюбу. Шлюб між нею та відповідачем був розірвано 03.11.2004 року. Під час проведення реєстрації розірвання шлюбу вона взяла собі дівоче прізвище « ОСОБА_1 ». З моменту розірвання шлюбу і до часу звернення до суду ОСОБА_3 не виконує свої батьківських обов`язків по вихованню синів, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує дітям необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, які хворіють на тяжкі захворювання і являються інвалідами з дитинства. Також відповідач зовсім не спілкується з дітьми та з липня 2014 року перестав приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей, а саме не сплачує аліменти на їх утримання у встановленому розмірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на час подачі позову складає 100848 гривень 54 копійки. Зазначає, що після розірвання шлюбу вона жодним чином не перешкоджала відповідачу ОСОБА_3 спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, ніколи від нього не переховувалася, йому завжди було відомо їх місце знаходження, але жодного разу не відвідав дітей та не виявив бажання з ними спілкуватися, тобто повністю самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку.

Посилаючись на викладене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі із призначенням підготовчого судового засідання.

28 січня 2020 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач у суді проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він бажає приймати участь у вихованні та навчанні своїх синів, однак на даний час позивачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з дітьми.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В поданому до суду відзиві зазначає, що позивачка ОСОБА_1 в липні 2014 року звернулася до відповідача ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон протягом 6 місяців. Позивачка разом з дітьми виїхала за кордон до Російської Федерації, проте протягом 6 місяців на Україну так і не повернулася. Відповідач проживав у місті Хрустальний Луганської області, яке з 2014 року по теперішній час є тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з чим з 13 жовтня 2014 року перемістився з тимчасово окупованої території в місто Кривий Ріг Дніпропетровської області. З 2014 року по 2019 рік ОСОБА_3 не було відомо про місце проживання позивачки разом з дітьми. Відповідач неодноразово намагався розшукати своїх дітей, а саме звертався до Жовтневого районного відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням вжити заходів щодо встановлення місця знаходження громадянки ОСОБА_1 та дітей, також звертався до Міністерства закордонних справ України з питань можливого незаконного вивезення дітей за кордон без дозволу та звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України, однак всі спроби були марними, місцезнаходження позивачки ОСОБА_1 разом з дітьми не встановлено та надано відповідь, що вони не перетинали державний кордон України. Щодо заборгованості по сплаті аліментів зазначає, що у зв`язку з проведенням на території міста Хрустальний антитерористичної операції вивезення майна та виконавчих проваджень не виявляється можливим у зв`язку з небезпекою для життя працівників, тому виконавче провадження щодо сплати аліментів на його дітей вважається втраченим. Також звертає увагу, що станом на 29.08.2019 року відповідач ОСОБА_3 не знятої чи не погашеної судимості не має, на обліках лікаря нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Представник Служби у справах дітей Лисичанської міської ради Луганської області позовні вимоги підтримала, вважала за доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила прийняти законне рішення в інтересах дітей, крім того просили врахувати висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.

В судове засідання призначене на 11.06.2020 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Ратушної Р.П. про розгляд справи за їх відсутності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, який 03 листопада 2004 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис 516 ( а.с.15).

Сторони мають двох неповнолітніх дітей- сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей (16,18).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_3 станом на жовтень 2019 року має заборгованість по сплаті аліментів на дітей відповідно до рішення Лисичанського міського суду Луганської області у розмірі 120 249 грн. 53 коп.( а.с.170-172).

Позивачка ОСОБА_1 разом з синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2005 року по теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 08.02.2019 року, виданою КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» ( а.с.8).

Згідно з довідкою від 25.04.2019 року, виданої КЗ «Лисичанська загальноосвітня школа I-III ступенів «7 Лисичанської міської ради Луганської області», яку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відвідує з 25.04.2019 та по даний час, батько дітей ОСОБА_3 у школі за час навчання дітей жодного разу не з`являвся, навчанням та вихованням дітей не цікавився (а.с.9).

Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Луганській області 03.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у зв`язку з надходженням до виконавчої служби дублікату виконавчого листа, який було втрачено. Станом на 01.12.2018 року ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 138 473 грн.98 коп. ( а.с.12-13).

ОСОБА_5 , 2004 року народження, визнаний дитиною з інвалідністю з 29.10.2013 року, що підтверджується висновком ЛКК№6 від 29.05.2019 року, виданого Лисичанською обласною психіатричною лікарнею ( а.с.23).

ОСОБА_4 , 2003 року народження, визнаний дитиною з інвалідністю з 30.07.2018 року, що підтверджується висновком ЛКК№214 від 20.05.2019 року, виданого Лисичанською комунальною лікувально-профілактичною установою міська дитяча лікарня ( а.с.24).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживав/перебував за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №174 від 23.10.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної у місті ради ( а.с.85).

Листом Жовтневого районного відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_3 , що відповідно до заяви з проханням вжити заходів щодо встановлення місця знаходження громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з якою втрачено зв`язок розглянуто та припинено розшук останньої, подальший розгляд матеріалів ЄО №13041 від 21.08.2015 року зупинено (а.с.86).

Відповідно до інформації наданої Адміністрацією Державної Прикордонної Служби України від 10.09.2015 року №23/С-4419 щодо звернення ОСОБА_3 про можливого перетинання державного кордону України його малолітніми дітьми : ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлено, що останні державний кордон України не перетинали(а.с.88).

Згідно із характеристики, виданої начальником дільниці ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за період роботи з листопада 2014 року по червень 2019 року зарекомендував себе як сумлінна, працьовита та відповідальна особа (а.с.96).

Зі змісту Довідки Серії НОМЕР_1 виданою Міністерством Внутрішніх Справ України вбачається, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 29.08.2019 року не знятої чи не погашеної судимості не має (а.с.97).

Відповідач ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується cертифікатом cерії 10ААЄ №132514 про проходження профілактичного наркологічного огляду та довідкою cерії 2ААМ №274478 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів (а.с.97- 98).

ОСОБА_3 не ухилявся від обов`язку як батька матеріально утримувати дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями перерахування коштів ОСОБА_1 та розписками про отримання позивачкою коштів на лікування дітей ( а.с.113-122, 158-161).

Відповідно до довідки виданої Приватним Нотаріусом Краснолуцького міського нотаріального округу Луганської області Барабаш О.М. вбачається, що дійсно 21.06.2014 року було посвідчено підпис на заяві про тимчасовий виїзд на відпочинок та в зворотному напрямку до України на період з 21.06.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 року дітей ОСОБА_3 : сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.157).

Орган Опіки та піклування Лисичанської міської ради в своєму висновку вказує на доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.136-138).

Орган Опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в своєму висновку зазначили про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.135).

Частиною 7 ст. 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Приписами статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За правилами статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей

Натомість, з пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що він від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та робив спроби встановити місце знаходження позивачки та їх спільних дітей, поспілкуватись і провести час разом синами. Вказує, що при розірванні шлюбу його колишня дружина разом з дітьми з червня 2014 року виїхала до Російської Федерації у зв`язку з чим він втратив будь-яку можливість спілкуватися з синами, неодноразово намагався їх розшукати, але всі спроби були марними. В свою чергу позивач зазначила, що ніколи не створювала перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми, але відповідач не виявляв бажання в спілкуванні та забезпеченні дітей, вважає недоцільним збереження батьківських прав за відповідачем.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні, суд доходить висновку, що відсутність спілкування батька з синами і неприйняття ним участі у їх вихованні викликано кількома причинами, однією з яких є виїзд позивачки ОСОБА_1 разом з дітьми до Російської Федерації та втрачений зв`язок з ними.

Висновок ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ЛИСИЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 07 жовтня 2019 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та висновок ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ від 17 грудня 2019 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 мають рекомендаційний характер, суперечать один одному та не є обов`язковими для суду за приписами частини 5, 6 статті 19 СК України .

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків» (постанова ВС від 13.03.2019 р. у справі № 631/2406/15-ц)

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач від час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися зі своїми дітьми. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дітей та не бажає розривати зв`язки з синами. Сторонами не заперечувалось, що зараз аліменти сплачуються відповідачем, хоч і наявна заборгованість.

Існування заборгованості за аліментами та невідвідування навчального закладу не можуть свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такий висновок зробив ВС в постанові №465/3694/14-ц від 16 січня 2019 року. При цьому суд враховує той факт, що ОСОБА_1 разом з дітьми протягом декількох років перебувала в Російської Федерації.

За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дітей, а інтересам дітей найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позбавлення батьківських прав є передчасним без попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (постанова ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ ЛИСИЧАНСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язківОСОБА_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), вказані строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 червня 2020 року.

Суддя: І. Б. Чайкін