печерський районний суд міста києва
05 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Новака Р.В.,
при секретарі - Талдоновій М.Є.
розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, про стягнення заробітної плати в частині заборгованості за листками непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми,
позивач звернувся до суду з позовом до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, про стягнення заробітної плати в частині заборгованості за листками непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми. В обґрунтування позову вказує на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2019, позивача було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського. З 27.03.2019 по 15.04.2019 позивач перебував на лікарняному, в зв`язку з чим тільки 16.04.2019 приступив до роботи на займаній посаді, про що позивачем повідомлено в.о. ректора Скакун Ю.В. шляхом надсилання на її адресу доповідної записки. В цей же день, враховуючи, що начальник відділу кадрів відповідача ОСОБА_3 безпідставно відмовилась прийняти та зареєструвати листки непрацездатності як вхідну кореспонденцію, позивач вимушено надіслав поштою рекомендований лист на адресу відповідача з вимогою виплати матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, додавши до листа оригінали листків непрацездатності від 27.03.2019 серії АДХ №043667 та від 15.04.2019 серії АДХ №063385. Дана неадекватна і груба поведінка відповідальних посадових осіб відповідача по відношенню до позивача визвала серцевий напад, в зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до лікарні, де перебував на стаціонарному лікуванні з 17.04.2019 по 26.04.2019, згідно листка непрацездатності від 26.04.2019 року серії АДХ №563148, який позивач направив на адресу відповідача разом з рекомендованим листом-вимогою прийняти листок непрацездатності та призначити матеріальне забезпечення за загально-обов`язковим соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. На неодноразові звернення позивача на адресу відповідача щодо прийняття листків непрацездатності та здійснення виплати по ним, отримував відмову щодо їх прийняття з підстав неналежного оформлення даних листків, посилаючись на невідповідність вимогам п.3.1 «Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності», затвердженого наказом МОЗ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406, що і стало підставою для звернення з даною вимогою до суду.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
02.10.2020 на адресу суду надійшли документи на виконання ухвали суду від 11.10.2019.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2020 відкрито провадження в порядку позовного (спрощеного) провадження.
21.10.2021 на адресу суду надійшли пояснення від Фонду соціального страхування України Виконавча дирекція, в яких заначено, що за період з липня 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 неодноразово звертався щодо дій його роботодавця з приводу ненадання допомоги по тимчасовій непрацездатності, але в результаті було з`ясовано, що у страхувальника відсутні оригінали листків непрацездатності. Листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 серії АДХ №043667 від 27.03.2019, серії АДХ №063385 від 15.04.2019, серії АДХ №563148 від 26.04.2019, серії АДХ №631482 від 20.05.2019, серії АДХ №631483 від 05.06.2019, не будуть підставою для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування та робочого органу - Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві.
Відповідач та третя особа-2 не скористалися своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Будь-яких процесуальних документів на адресу суду не надходило.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»).
За таких підстав, судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІІ.
Відповідно до п. 2.1.2 Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, одним із основних завдань Управління є забезпечення надання страхових виплат та соціальних послуг і матеріального забезпечення відповідно до Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Отже, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за основним місцем роботи є оригінал листка непрацездатності.
Так, позивачем передано відповідачеві листки непрацездатності: серії АДХ №043667 від 27.03.2019, серії АДХ №063385 від 15.04.2019, серії АДХ №563148 від 26.04.2019, серії АДХ №631482 від 20.05.2019, серії АДХ №631483 від 05.06.2019.
Листами відповідача від 19.04.2019 №09/01-511, від 17.05.2019 №09/03-582, від 30.05.2019 №48-д, від 03.06.2019 №09/03-642, від 02.07.2019 №09/03-714, від 03.07.2019 №09/03-726, від 24.07.2019 №09/03-807, від 23.07.2019 №09/03-805, від 24.07.2019 №09/03-808, позивача повідомлено, що листки непрацездатності оформлені з порушенням та повідомлено про необхідність надати виправлені, належним чином оформлені листки непрацездатності та пояснення щодо поважності відсутності на робочому місці.
Положеннями ст. 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», передбачено, що кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. При цьому, кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров'я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.
Відповідно до п. 1.9. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 № 455, листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору громадянином лікаря лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи, документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання громадянина, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, засвідченої її підписом та печаткою лікувально-профілактичного закладу.
При перевірці листків непрацездатності серії АДХ №043667 від 27.03.2019, серії АДХ №063385 від 15.04.2019, серії АДХ №563148 від 26.04.2019, серії АДХ №631482 від 20.05.2019, серії АДХ №631483 від 05.06.2019, встановлено, що зазначені листки неналежно оформлені.
При цьому, недотримання вимог п.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності щодо почерку та розбірливості записів, відсутності запису «Видачу лиска непрацездатності дозволяю» та печатки закладу не свідчить про їх неправомірність, і може бути усунута шляхом внесення вказаних відомостей медичною установою.
Пунктом 8.5 Інструкції №455 передбачено, що в разі виявлення порушень правил видачі, зберігання, обліку документів, які засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, а також незадовільного стану експертизи тимчасової непрацездатності, лікувально-профілактичний заклад може бути позбавлений права видавати такі документи.
Крім того, оскільки порушення в оформленні листка непрацездатності пов`язані з вини лікаря, який припустився помилки в оформленні лікарняного, то у відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, обов`язок відшкодування покладається саме на медичний заклад.
Сам лікар також може понести матеріальну і дисциплінарну відповідальність безпосередньо перед роботодавцем (це регулюються нормами КЗпП, посадовими інструкціями, корпоративними правилами закладу). Адже за наявності вини працівника медичний заклад має право зворотної вимоги (ст. 1191 ЦКУкраїни). Таким чином, лікар добровільно або ж в примусовому порядку покриває суму виплаченого закладом відшкодування.
Дисциплінарне стягнення (ст. 147 КЗпП) накладається на лікаря у вигляді догани або звільнення за дії чи бездіяльність, пов`язані із порушеннями правил видачі та оформлення листків непрацездатності. Внутрішніми правилами закладу можуть бути передбачені додаткові дисциплінарні стягнення: позбавлення преміальних чи інших заохочувальних виплат або благ. Також, можливе притягнення лікаря до кримінальної відповідальності у випадках підроблення документів.
Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, а саме листки непрацездатності, повідомлення про результати їх перевірок, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно перебував на лікарняному по стану здоров`я, при цьому необґрунтованість видачі лікарняних листків покладає обов`язок відшкодування не на пацієнта, який звернувся за медичною допомогою, а на лікарняний заклад або на лікаря, який припустився помилки в оформленні лікарняного листка.
За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається в своїх позовних вимогах, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 саме до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського про стягнення заробітної плати в частині заборгованості за листками непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми є необґрунтованими і не підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455, ч. 1 ст. 1172, 1191 ЦК України, ст. 147 КЗпП України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, про стягнення заробітної плати в частині заборгованості за листками непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;
третя особа-2: ОСОБА_2 , виконуючий обов`язки ректора Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.
Суддя Р.В. Новак