Справа № 372/3685/19
Провадження № 2-438/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

за участю секретаря Авсюкевич Н.В.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності, мотивуючи вимоги тим, що сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа вказаної квартири 71,4 кв.м., житлова площа 43,9 кв.м., складається з трьох кімнат: перша площею - 15,9 кв.м., друга площею - 10,0 кв.м., третя площею - 18,0 кв.м, також є кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня та балкон. Кожен співвласник має право користування квартирою відповідно до своєї частки, однак мирним шляхом дійти згоди щодо користування квартирою сторони не змогли, а тому позивачі просять виділити їм в користування житлові кімнати площею 10,0 кв.м. та 18,0 кв.м, а відповідачу кімнату площею 15,9 кв.м.

27.12.2019 відповідач ОСОБА_3 надав до суду відзив, в якому частково визнає вимоги позовної заяви, просить виділити йому в користування кімнату площею 18,0 кв.м, а позивачам кімнати площею 10,0 кв.м. та 5,9 кв.м. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що спірну квартиру отримав від міністерства оборони України у 2006 році, як військовослужбовець Збройних сил України. Під час виконання службових обов`язків займався журналістською діяльністю та в 2006 році був прийнятий в члени Національної спілки журналістів України. На момент отримання житла це надавало відповідачу право, у відповідності до ст. 49 ЖК УРСР, ст.. 18 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», отримати додаткових 10 кв.м. житла, або окрему кімнату, що необхідна за умовами і характером виконуваної роботи. Реалізувавши таке право, відповідач у 2006 році отримав не двох кімнатну квартиру, а трикімнатну квартиру, завдяки статусу члена Національної спілки журналістів України. Крім того, висновок експерта №783/09-2019 від 10.09.2019, не враховує всі обставини набуття спірної квартири, а також існуючий порядок користування квартирою, згідно якого ОСОБА_2 займає кімнату площею 10 кв.м, ОСОБА_1 кімнату площею 15,9 кв.м., а ОСОБА_3 кімнату площею 18,0 кв.м.

03.03.2020 позивачі направили відповідь на відзив, в якому просили відхилити доводи відповідача, що викладені у відзиві, посилаючись на те, що що житлова площа повинна бути розділена порівну, оскільки вони проживають разом, частка позивачів становить 2/3 від житлової площі, а отже, якщо позивам виділити кімнати площею 18,0 кв.м. та 10,0 кв.м., то це приблизно відповідає їхній частці у праві власності на квартиру. Крім того, запропонований відповідач спосіб поділу, порушить права позивачів як співвласників. Виділення відповідачу в користування кімнати площею 15,9 кв.м. з балконом, перевищує в натурі розмір його частки в праві власності, та не погіршує умов його життя. Крім того, наголосила, що відповідач отримав квартиру від Міністерства оборони України не одноособово, а разом з дружиною та сином.

27.03.2020 відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що спірна квартира отримана ним із дотриманням ст.. 47, 48, 49, 50 ЖК України в редакції від 22.12.2005 за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України у відповідності діючого, на момент отримання квартири, Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 №20. У відповідності до чисельного складу сім`ї та сімейно-вікових ознак, відповідач перебував на обліку на отримання 2-кімнатної квартири. У відповідності до ст. 49 ЖК УРСР, ст. 18 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», відповідач мав право на отримання додаткової житлової площі або додаткової кімнати, реалізувавши яке, отримав не 2-кімнатну квартиру, а 3-кімнатну квартиру. Додаткова житлова площа робочого місця відповідача як журналіста, якою він користується складає 2,95 кв.м., недостаюча додаткова площа (7,05 кв.м.) кабінету використовується співвласниками квартири, як площа спільного користування. Основна житлова площа, яку займає відповідач, без додаткової житлової площі складає 15,05 кв.м., що майже тотожна тій житловій площі - 15,9 кв.м., що пропонується позивачами до використання.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив частково, просив врахувати встановлений на даний час порядок користування квартирою, та те, що при отриманні квартири йому надано більшу площу в зв`язку тим, що він є членом спілки журналістів України.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.10.2006 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., на праві приватної власності належить по 1/3 частини ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на підставі рішення виконкому Обухівської м/ради №780 п.8 від 19.09.2006

Згідно технічного паспорта, виготовленого 26.10.2006 року Обухівським БТІ, інвентарний номер КН.52, реєстраційний номер 3341/194, квартира АДРЕСА_2 складається з: 3 кімнат жилою площею 43,9 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 15,9 кв.м., 2-а кімната 18,0 кв.м., 3-я кімната 10,0 кв.м., кухні площею 9,60 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., коридору 12,2 кв.м., квартира обладнана балконом 1,4 кв.м.

Відповідно до висновку експерта №783/09-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 10.09.2019, встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі по 1/3 кожному, не вбачається можливо. Можливі варіанти встановлення користування квартирою, в частках наближених до ідеальних, викладено у дослідницькій частині в таблицях №3 та №4.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.383 ЦК власник будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім,ї.

Згідно ст.150 ЖК України власники будинку (квартири) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Згідно ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю, а у разі спору даний спір вирішується у судовому порядку. Згідно ч.3 ст.358 ЦК кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників , які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Між співвласниками склався порядок користування спірною квартирою, кімната площею 15,9 кв.м. знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , кімната площею 18,0 кв.м. знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , кімната площею 10,0 кв.м. знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , а решту приміщень визначених у технічному знаходиться у спільному користуванні.

При розгляді даної справи суд виходить з того, що всі співвласники мають право на користування належним їм спільним майном, і в тому числі кожен з співвласників має право використовувати дане майно квартиру - для особистого проживання.

Виходячи з рівних часток у праві власності і відповідно у користуванні, на кожного співвласника припадає 14,63 кв.м. на кожного (43,9 кв.м : 3). Разом з тим, згідно технічного паспорту на квартиру, в ній є три житлові кімнати: 1-а кімната 15,9 кв.м., 2-а кімната 18,0 кв.м., 3-я кімната 10,0 кв.м., тобто здійснити поділ у відповідності до часток позивачів та відповідача у праві власності неможливо.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, приймаючи до уваги те, що спільне майно сторін складається з трьох окремих житлових кімнат, розподілу в натурі не підлягає, суд вважає за можливе встановити між сторонами порядок користування спірним майном, виділивши у користування співвласникам житлові кімнати відповідно довстановленого раніше між ними порядку користування квартирою, тобто: кімнату площею 15,9 кв.м. виділити у користування ОСОБА_1 , кімнату площею 18,0 кв.м. виділити у користування ОСОБА_3 , а кімнату площею 10,0 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2 , у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність ідеальних часток реальним.Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників.

Решту приміщень: кухню площею 9,60 кв.м, ванну кімнату площею 2,9 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м та коридор площею 12,2 кв.м., слід залишити у спільному користуванні співвласників, оскільки визначити окремий порядок користування даними приміщеннями неможливо, враховуючи їх призначення.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача проте, що спірна квартира була надана йому, з урахуванням його прав, передбачених ст. 49 ЖК УРСР та ст. 18 ЗУ «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», оскільки відповідних доказі не надано. З наданих суду документів вбачається, що відповідач мав право на додаткову жилу площу у вигляді окремої кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів понад норму жилої площі в державному та комунальному житловому фонді, проте що таке право реалізовано не підтверджується належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушує права інших співвласників, виділивши кожному співвласнику окрему житлову кімнату, тому рішення суду про встановлення порядку користування квартирою їхні права ніяким чином не порушить. Вказаний варіант поділу найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, оскільки здійснений з урахуванням фактичного користування, встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати за сплату судового збору та проведення експертизи покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, керуючись статтями Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 наступним чином.

Виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 10,0 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15,9 кв.м. (з балконом).

Виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 18,0 кв.м.

Місця загального користування: кухню площею 9,6 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., коридор площею 12,2 кв.м., залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 1589,33 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано03.06.2020.

Суддя: О.Б. Тиханський