ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/724/17 Номер провадження 22-ц/814/789/20Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судому заданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Костенка Володимира Олександровича

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий комітет Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий комітет Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої лишилося спадкове майно.

Вважає, що вона є єдиною спадкоємицею майна померлої матері, оскільки прийняла спадщину, як така, що постійно з нею проживала.

В березні 2017 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 , який є онуком померлої ОСОБА_4 , у липні 2006 року одержав свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого він успадкував належну ОСОБА_4 земельну частку (пай) розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП ім. Ілліча на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Відповідно до зазначеного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0218531, на підставі якого в подальшому йому було видано державний акт на право власності на землю серії ЯЗ № 018813, що посвідчує його право власності на земельну ділянку площею 4,63 га, розташовану на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згодом їй стало відомо про наявність заповіту, посвідченого секретарем Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області Зінченко І.В. від 11 вересня 2001 року, згідно якого земельну частку (пай) ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 .

Вважає вказаний заповіт недійсним у зв`язку з порушенням порядку його складення, посвідчення, невідповідності вимогам, що ставляться до заповітів, та у зв`язку з відсутністю у секретаря сільської ради на час посвідчення заповіту відповідних повноважень.

Після зміни предмету позову просила: встановити факт прийняття нею спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , який посвідчений секретарем Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області Зінченко І.В. 11 вересня 2001 року за реєстровим номером 93; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яке видане відповідачу ОСОБА_1 10 липня 2006 року Новосанжарською державною нотаріальною конторою; визнати недійсними розпорядження голови Новосанжарської державної адміністрації Полтавської області № 383 від 28 серпня 2008 року в частині (пункт 497 розпорядження) передачі у власність відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_12 загальною площею 4,63 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0218531 Проекту організації території земельних ділянок в розмірі земельних часток (паїв) на ділянці приватизації колишнього КСП ім. Ілліча із земель колективної власності, що знаходяться на території Нехворощанської сільської ради; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 018813 на земельну ділянку площею 4,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, виданий відповідачу ОСОБА_1 30 грудня 2008 року Новосанжарським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - виконавчий комітет Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадкування задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області Зінченко І.В. 11 вересня 2001 року за реєстровим № 93.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 10 липня 2006 року ОСОБА_1 Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області.

Визнано недійсним розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області № 383 від 28 серпня 2008 року в частині (пункт 497 розпорядження) передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_12 загальною площею 4,63 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0218531 Проекту організації території земельних ділянок в розмірі земельних часток (паїв) на ділянці приватизації колишнього КСП ім. Ілліча із земель колективної власності, що знаходяться на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 018813 на земельну ділянку площею 4,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, виданий ОСОБА_1 30 грудня 2008 року Новосанжарським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1920 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Костенко В.О. В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити та справу закрити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту прийняття в користування спірної земельної ділянки, її обробки чи отримання з неї прибутку. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Доводи, наведені в відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кириченко Г.В. зазначила, що вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Вказує, що ОСОБА_5 стверджувала про не підписання нею заповіту, а також, що про існування заповіту та відповідно спору щодо спадкування позивач дізналася лише навесні 2017 року. Просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу- без задоволення.

Відповідач на його представник будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не зявилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0218531, зареєстрованого Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1609 від 18 листопада 1996 року, ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, розміром 4,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 21365 грн. (т. 1 а.с. 58).

ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та бабою відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 23 червня 1956 року (т. 1 а.с. 6), свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 17 лютого 1973 року (т. 1 а.с. 7), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 05 листопада 1952 року (т. 2 а.с. 2), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 16 грудня 1969 року (т. 1 а.с. 57), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 16 березня 1949 року (т. 1 а.с. 56).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 05 листопада 2001 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миргород Полтавської області (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до довідки виконкому Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 2-и/1048 від 07 червня 2006 року ОСОБА_4 була зареєстрована і постійно проживала в с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області, тимчасово виїхала в м. Миргорода Полтавської області, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 59).

З довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 03-01/5268 від 26 квітня 2017 року вбачається, що останнім місцем реєстрації померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 . Разом з нею була зареєстрована дочка ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 8).

Згідно повідомлення Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області № 1362/01-16 від 24 липня 2017 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 314/2006 від 10 липня 2006 року, подана заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 37, 38).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1553, спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є її внук ОСОБА_1 Свідоцтво видане на спадкове майно, що складається з земельної частки (паю) розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого ОСОБА_4 Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1609 від 18 листопада 1996 року (т. 1 а.с. 44, 45).

З державного акту на право власності на земельну серії ЯЗ № 018813, виданого відділом Держкомзему у Новосанжарському районі Полтавської області 30 грудня 2008 року, вбачається, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_10 :00:001:0982 площею 4,63 га, що розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 46, 47).

Згідно повідомлення відділу у Новосанжарському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 399/113-17 від 26 травня 2017 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 018813 від 30 грудня 2008 року виданий ОСОБА_1 . Новосанжарським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0218531 (т. 1 а.с. 28).

Земельну ділянку № 982 загальною площею 4,63 га ріллі, що розташована на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передано ОСОБА_1 у власність на підставі розпорядження голови Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області № 383 від 28 серпня 2008 року «Про передачу у власність земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (пункт 497 розпорядження) (т. 1 а.с. 104-107).

Зі змісту заповіту від 11 вересня 2001 року вбачається, що ОСОБА_4 заповіла земельну частку (пай), що знаходиться в с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_1. Заповіт підписаний заповідачем, посвідчений секретарем Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області Зінченко І.В. та зареєстрований під № 93 (т. 1 а.с. 56).

Згідно довідки Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-31/8 від 05 січня 2018 року, станом на 11 вересня 2001 року на посаді секретаря сільської ради працювала ОСОБА_5 .

Рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладення повноважень на ОСОБА_5 обов`язків щодо посвідчення заповітів чи вчинення інших нотаріальних дій відсутнє.

У журналі реєстрації нотаріальних дій за 2001-2002 роки відсутній запис про посвідчення 11 вересня 2001 року заповіту від імені ОСОБА_4

Алфавітна книга обліку заповітів відсутня.

Згідно запису погосподарської книги № 15 особовий рахунок № НОМЕР_11 ОСОБА_4 вибула в м. Миргород 08 липня 1996 року та зроблено запис « ОСОБА_6 », «купила ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 1 а.с. 96-98).

Допитана у суді першої інстанції ОСОБА_5 зазначила, що спірний заповіт не посвідчувала.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо права на спадкування за законом

Спадкові відносини регулюються ЦК України, іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року .

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються чинним Кодексом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу.

За приписами статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_2 , в продовж тривалого часу та на момент смерті вони були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом та вели спільне господарство. Після смерті матері позивач продовжувала проживати в зазначеному домоволодінні та користуватися майном, що належало матері, тобто вступив в управління, володіння спадковим майном.

Дана обставина спростовує посилання ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, на те, що позивач не вступила у фактичне володіння спадковим майном.

Тобто суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 .

Щодо визнання заповіту недійсним

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за заповітом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування врегульовано нормами Закону України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (далі - Інструкція), у редакції на час посвідчення оспорюваного заповіту.

Згідно з пунктами 1, 2 Інструкції у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з підпунктом «б» пункту 5 частини першої статті 38 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Частиною четвертою статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

При цьому, відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи докази, що містяться в матеріалах справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності належних і допустимих доказів того, що станом на 11 вересня 2001 року повноваження щодо вчинення нотаріальних дій в Нехворощанській сільській раді були покладені на секретаря такої ради.

Крім того, відсутні дані щодо реєстрації спірного заповіту, а секретар Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області Зінченко І.В. допитана судом першої інстанції не підтвердила факту посвідчення нею заповіту.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання заповіту недійсним, оскільки заповіт від імені ОСОБА_4 від 11 вересня 2001 року не був посвідчений повноважною особою, складений без дотримання вимог щодо обов`язкової нотаріальної форми.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в поставі від 12 вересня 2018 року 2-1476/05.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_5 при допиті в суді першої інстанції дала не конкретну відповідь щодо підписання нею заповіту не впливає на правильність розгляду справи судом першої інстанції, так як не є доказом делегування повноважень щодо посвідчення заповіту секретарю Нехворощанської сільської ради.

Безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі щодо незастосування судом строку позовної давності виходячи з наступного.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтвом про право на спадщину, обґрунтовуючи його тим, що у березні 2017 року дізналася про отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, при ознайомленні з матеріалами справи 27 листопада 2017 року їй стало відомо про наявність складеного заповіту.

Тобто лише з даного моменту ОСОБА_2 дізналася про порушення її права на спадщину та одразу звернулася до суду щодо його захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження того, що позивач знала про наявність даного заповіту та порушення її права відповідачем не надано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костенка Володимира Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 24 квітня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринської