Справа № 199/7469/19
(2/199/350/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Рудовій М.Ю.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.09.2002 по теперішній час позивач зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначений індивідуальний житловий будинок в 1956 році було збудовано дідом позивача - ОСОБА_5 , та батьком позивача - ОСОБА_6 , на земельній ділянці, наданій ОСОБА_5 районним комунальним відділом виконкому Приміської Ради депутатів робочих 12.01.1952 року.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 264/1 від 27.06.1997 року було оформлено право власності на жилий будинок за померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Право власності на побудований дідом та батьком будинок у подальшому зареєстровано не було: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної власності належало по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - ОСОБА_5 , після його смерті його син батько позивача, успадкував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки на момент смерті ОСОБА_5 батько позивача проживав разом з ним та був єдиним спадкоємцем відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_6 , та після його смерті позивач продовжував користуватися будинком АДРЕСА_1 , вважаючи себе єдиним власником майна за дідом та батьком, у зв`язку з чим право власності має бути визнано за позивачем в судовому порядку, оскільки відповідачі таке право позивача не визнають.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, та визнати за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 25.10.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.03.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

06.05.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали.

Заслухавши пояснення озивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_6 , який в свою чергу був сином ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 19).

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 був його син ОСОБА_6 (батько позивача), втім, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 18).

Згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 264/1 від 27.06.1997 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було оформлено право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) (а.с.9), тобто вже після смерті діда та батька позивача.

Як встановлено судом, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано не було.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які у встановлені законом строки прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та 18.04.1997 отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (автомашину, акції, автопричіп).

Зазначені вище обставини встановлені в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року по цивільній справі № 199/6188/18, (2/199/1542/19) за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 14.04.2018 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після гр. ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 41).

Згідно з постановою державного нотаріуса на момент смерті спадкодавця, право власності на зазначене спадкове майно за померлим ОСОБА_6 не зареєстровано.

Спірні правовідносини виникли із права позивача, як спадкоємця за законом, на спадщину після смерті батька.

Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

До виниклих правовідносин суд застосовує Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 (діду позивача) на підставі договору на право постройки будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.01.1952 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 6-8).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті шляхом подання відповідної заяви до державного нотаріуса ніхто не звертався, хоча його син ОСОБА_6 (батько позивача) був спадкоємцем за законом.

Інших спадкоємців ОСОБА_5 за час судового розгляду встановлено не було.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21

цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з

застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР).

За ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Втім, позивачем не наданого жодного доказу у розумінні ст.ст. 76 81 ЦПК України, на підставі яких суд мав би змогу встановити факт фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_6 (батьком позивача) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після ОСОБА_5 (діда позивача).

Що стосується позовної вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , то суд виходить з наступного.

Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року).

За пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність 13.12.95). Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що спадкодавець ОСОБА_6 не набув права власності на спірний житловий будинок, спадкоємці також не набувають права власності у порядку спадкування.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача про те, що після смерті батька він продовжував користуватися спадковим будинком та вважає себе єдиним власником майна, а тому має право визнати за собою право власності в порядку спадкування є хибними, оскільки як встановлено зі спадкової справи №171 до майна померлого ОСОБА_6 спадкоємцями останнього в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, крім позивача, є діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд не має законних підстав для задоволення позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити у повному обсязі.

Судові витрати ві днести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2020.

Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач 2 ОСОБА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Суддя О.О. Богун

06.05.2020