Справа № 682/265/20
Провадження № 2/682/357/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи Мушинської Л.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування квартирою,
03.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування квартирою.
Позов обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира, в якій зареєстрована ОСОБА_4 . Остання, хоч і зареєстрована в квартирі позивача, фактично там не проживає, а проживає з матір`ю відповідачем по справі. Оскільки ОСОБА_4 обмежує право позивача на користування та розпорядження його власністю, ОСОБА_1 звернувся до суду.
В призначений час та дату до суду з`явились позивач, представник позивача та представник третьої особи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у спосіб визначений ЦПК України, у судове засідання не з`явилась.
Позивач в судовому засіданні підтримав позов, посилаючись на викладені в ньому аргументи. Вказав, що він є одноосібним власником квартири по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживають та не користуються нею з 2010 року. Позивач пояснив, що має намір продати дану квартиру, однак не може розпорядитися своєю власністю через те, що ОСОБА_4 зареєстрована у ній.
Представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав. Пояснив, що з 2010 року ОСОБА_1 є одноосібним власником вказаної квартири. Згідно рішень суду ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були визнані такими, що втратили право користування цією квартирою. Щодо ОСОБА_4 таке питання не вирішувалось, оскільки на момент розгляду справ остання не досягла 14 років. На даний час позивач має намір розпорядитися квартирою, що підтверджується укладеним попереднім договором купівлі-продажу. Представник позивача вказує, що відповідач, не знявши з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_4 , штучно створює перешкоди позивачу у розпорядженні його власністю. Висновок органу опіки і піклування представник позивача вважає необґрунтованим, оскільки в ньому не вказано, яким саме чином і які права ОСОБА_4 будуть порушені. Крім того, представник позивача додав, що ОСОБА_1 згоден зареєструвати ОСОБА_4 за своїм місцем проживання.
ОСОБА_6 підтримала висновок, наданий Органом опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради. Пояснила, що при задоволенні позову будуть порушені права неповнолітньої ОСОБА_4 .
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5359597 від 26.06.2013 та № 13634114 від 28.11.2013, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4, 5).
ОСОБА_1 раніше звертався до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , орган опіки і піклування Славутської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року вищевказаний позов було задоволено частково: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за вищевказаною адресою. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка значиться зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 та фактично там не проживає, є донькою відповідача, ОСОБА_3 . Органом опіки і піклування Славутської міської ради було надано висновок, згідно якого при задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації, не будуть порушені права ОСОБА_4 на житло. (а.с. 7)
До матеріалів справи додано попередній договір купівлі-продажу квартири, що належить ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним договором підтверджується, що ОСОБА_1 має намір розпорядитись належним йому на праві власності майном квартирою. (а.с. 36-37)
Згідно даних висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради щодо захисту прав неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житло, при задоволенні в даній справі позову будуть порушені права неповнолітньої ОСОБА_4 . Однак, також у висновку зазначено, що ОСОБА_4 проживає разом із мамою ОСОБА_3 в квартирі її батьків(а.с. 41).
Оскільки ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, досягла 14 років має право на власний розсуд вибирати місце свого проживання з одним із батьків, проживає з матер`ю у квартирі, яка їй частково належить, що встановлено рішенням суду від 07 травня 2019 року, тому суд не може погодитися з доводами висновку.
Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд враховує наступне.
Згідно ч.ч., 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 значиться зареєстрованою у вказаній квартирі, однак у ній фактично не проживає з 2010 року, таким чином вона перешкоджає позивачеві у реалізації його права власності на житло.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 316, 317, 379, 383, 391 ЦК України, ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,
Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судових витрат.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Процесуальні строки щодо подання апеляційної скарги та набрання рішенням законної сили підлягають обчисленню з урахуванням вимог Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)».

Суддя Шевчук В. В.