Справа №431/224/20
Провадження №2/431/321/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

27 травня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря с/з Чесалової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини записаний згідно ч.1 ст.135 СК України. Відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не створює для дитини придатних для проживання умов. З 02.07.2019 року дитина перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що її матір ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дитини, не піклується про її розвиток. Відразу після народження відповідач написала заяву про тимчасове влаштування дитини до Луганського обласного будинку на повне державне забезпечення до вирішення життєвих проблем. Проведені з ОСОБА_1 профілактичні бесіди позитивних результатів не дали. За час перебування дитини у будинку дитини відповідач не створила та не намагалася створити належні для життя умови, жодного разу не відвідала дитину, не надала фінансової допомоги. Судовими рішеннями відповідач була позбавлення батьківських прав у відношенні своїх трьох інших дітей. У зв`язку з наведеним просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини.

Представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, про що надала відповідну заяву, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач, будучі належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи до суду не з`явилася.

На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

27 травня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступного:

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона: ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1

ОСОБА_1 власного житла не має, не працює, зловживає алкогольними напоями.

Малолітня ОСОБА_2 перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що її матір ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дитини, не піклуються про її розвиток. ОСОБА_1 відразу після народження написала заяву про тимчасове влаштування дитини до Луганського обласного будинку на повне державне забезпечення до вирішення життєвих проблем, по теперішній час жодного разу дитину у закладі не відвідала.

На підставі розпорядження Старобільської районної державної адміністрації від 05.07.2019 р. малолітня ОСОБА_2 була влаштована на тимчасове перебування до закладу охорони здоров`я «Луганський обласний будинок дитини №2».

Згідно рішень Старобільського районного суду Луганської області від 15.01.2018 р. та 24.04.2019 ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно своїх трьох інших дітей.

Оскільки законодавство при позбавленні батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, пов`язує винну, протиправну поведінку батьків, судом з`ясовувалось чи не ухилялись батьки від виконання обов`язків з поважних причин.

Судом ОСОБА_1 надано право надати докази, що вона не ухиляється від батьківських обов`язків, і не виконує їх з поважних причин. Проте, відповідач не надала жодного доказу, що вона за станом здоров`я, чи з інших підстав не могла усвідомлювати свої батьківські зобов`язання та не мала можливість виховувати дитину, зустрічатися з нею, тривалий час знаходилася за межами району, області, країни, не могла надавати матеріальну допомогу, чи чинилися перешкоди з боку позивача або інших осіб щодо спілкування з малолітньою.

Відповідно до статті 150 СК України батьки, де б вони не перебували, зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України, підставами позбавлення батьківських прав є, зокрема ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Дана норма передбачає позбавлення батьківських прав, а не батьківства.

Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту та інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав це санкція за протиправну винну поведінку батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Судова практика склалась таким чином, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав, це, перш за все, спосіб захисту прав та інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості.

Відповідачем не надано переконливих доводів, які спростовували б твердження позивача щодо ухилення її від виконання своїх обов`язків по виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, надані у справі докази вказують про небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я, займатися вихованням. Відповідач не бажає спілкуються з дитиною при наявності такої можливості.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу, батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України до батьків, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків передбачено застосування правові санкції для застосування до них юридичної відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд вважає, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати один із заходів юридичної сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме: необхідно позбавити батьківських прав щодо їх дітей.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 155,157, 159, 164, 166, 180 СК України, ст. ст. 4, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Органу опіки та піклування в особі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О. Пелих