Провадження № 22-ц/801/1951/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 рокуСправа № 127/13361/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/13361/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2020 року, яке ухвалене суддею Дерновою В.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, повний текст складено 04 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є сином відповідача, на даний час він досягнув повноліття, однак навчається у Вінницькому транспортному коледжі, на денній формі навчання, термін навчання - до 30 червня 2021 року.

У зв`язку із навчанням він не має змоги працювати, батько після досягнення ним повноліття належним чином не дбає про його матеріальне забезпечення, хоча має таку можливість.

Просив суд стягувати з відповідача аліменти на його користь у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення навчання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Вінницькому транспортному коледжі, у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 23 червня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Рішення допущено в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення є незаконним, ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства серії НОМЕР_1 від 17 липня 2002 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17 липня 2002 року (а.с.5 - 6).

Відповідач ОСОБА_2 після досягнення сином ОСОБА_1 повноліття матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Відповідно до частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за наявності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим від 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до довідки Вінницького транспортного коледжу від 22 червня 2020 року №128, ОСОБА_1 навчається на третьому курсі денного відділення Вінницького транспортного коледжу за рахунок держбюджету, термін навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2021 року (а.с.8 на звороті).

Отже зазначені обставини свідчать про те, що позивач має право на отримання від відповідача матеріальної допомоги, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до довідки №218/169 від 22 липня 2020 року, ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , дійсно здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 , інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.31).

Згідно рішення ЛКК №65/4 від 22 липня 2020 року ОСОБА_4 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування терміном на один рік (а.с.30).

При визначені розміру аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, суд першої інстанції враховував, що на утримані відповідача знаходяться мати, яка є інвалідом ІІ групи і дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що відповідач має змогу щомісячно сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1000 грн і такий розмір буде достатнім для забезпечення належного рівня утримання сина під час його навчання та забезпечення матеріального стану відповідача для можливості витрат коштів на особисті потреби та утримання осіб, які знаходяться на його утриманні та також потребують допомоги від нього.

Крім того, Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Відносно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1400 грн, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня квитанція про сплату коштів в розмірі 1400 грн за правничу допомогу, а тому і відсутні правові підстави для стягнення цих витрат з відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування рішення, що оскаржується, немає.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.