ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8359/20 Справа № 201/6472/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, поділ майна та визнання права власності на Ѕ частину майна.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 та автомобіля TOYOTA RAV4, тип загальний легковий - загальний універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2007року випуску. В обґрунтування вимог посилався на те, що між сторонами виник спір стосовно встановлення факту спільного проживання, поділу майна, визнання права власності та виплати компенсації, а тому невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року заяву задоволено частково та заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 ; в задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору в даній справі є лише 1/2 частина квартири, а тому накладення заборони на відчуження всієї квартири призведе до порушення права власності відповідачки, оскільки вона буде позбавлена права користуватися та розпоряджатися належною їй 1/2 частиною квартири, щодо якої відсутній спір між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заходи забезпечення позову є обмеження її прав, свобод та інтересів, тоді як зі змісту оскаржуваної ухвали суду забезпечення позову були вжиті судом без належної перевірки реального існування спору між сторонами та за відсутності доказів існування підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в даній справі є лише 1/2 частина квартири, а тому накладення заборони на відчуження всієї квартири призведе до порушення права власності відповідачки, оскільки вона буде позбавлена права користуватися та розпоряджатися належною їй 1/2 частиною квартири, щодо якої відсутній спір між сторонами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Колегія суддів вважає, що задоволений судом першої інстанції вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 та розподіл останньої між сторонами.

А тому, враховуючи наявність спору та обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження 1/2 частини спірної квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що заходи забезпечення позову є обмеження її прав, свобод та інтересів, тоді як зі змісту оскаржуваної ухвали суду забезпечення позову були вжиті судом без належної перевірки реального існування спору між сторонами та за відсутності доказів існування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя спірної квартири та поділ останньої між сторонами.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко