печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Талдоновій М.Є.,

справа № 757/59133/17-Ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України

третя особа: ГУ пенсійного фонду України у Львівській області

вимоги позивача: відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України внаслідок не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця, посилаючись на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2016 року зобов`язано Управління ПФУ в Личаківському районі м. Львова провести з 24.08.2015 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця позивачу з урахуванням відпускних, лікарняних, матеріальної допомоги та індексації грошових доходів населення із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію.

На виконання постанови суду, Управлінням ПФУ в Личаківському районі м. Львова позивачу було проведено перерахунок пенсії і її розмір з 01.09.2015 року складає 1847,21 грн.

З 01.06.2016 року стало відомо, що Пенсійний фонд України щомісяця, починаючи з 24.03.2009 року незаконно недоплачував пенсію в розмірі 403,83 грн.

Відповідно до ст.22, 1166, 1173 ЦК України, просить стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України щодо не нарахованої та неотриманої різниці у пенсії державного службовця за період з 24.03.2009 року по 24.08.2015 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 31014 грн. 12 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

В судове засідання позивачка не з`явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Неприбуття в судове засідання обумовлено карантинними обмеженнями та тим, що розмір пенсії позивача становить 2700,00 грн., а прибуття у судове засідання до м. Київ, потребує затрати значних коштів, що є суттєвим фінансовим навантаженням на її бюджет. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПФУ в судове засідання не з`явився. До суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що фактично вимога позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди виникла, на його думку, через протиправність дій Пенсійного фонду України. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Пенсійного фонду України. Позивач за період з 24.03.2009 року по 24.08.2015 року просить відшкодування збитків і називає їх упущеною вигодою, хоч насправді це є суми самостійно обрахованої нею недоотриманої пенсії за зазначений період. До того ж, розрахунки є теоретично побудованими позивачкою на можливих очікуваннях певних доходів та не підтверджені відповідними документами. Зазначає, що посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237ц16 є необґрунтованим, оскільки в постанові йдеться про заподіяння шкоди шляхом надання довідки щодо грошового забезпечення, яка не відповідала дійсності, а в даній позовній заяві позивач зазначає, що шкода їй заподіяна у зв`язку з призначенням пенсії в меншому розмірі. Таким чином, підстави для врахування вищезазначеної постанови Верховного суду України під час розгляду судом цієї справи - відсутні. Вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та заявленими з пропущеним строком позовної давності.

Представник відповідача ДКС України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Представник 3-ї особи: Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова в судове засідання не з`явився. До суду від ГУ ПФУ у Львівській області, як правонаступника третьої особи, надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначено, що на виконання постанови Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2016 року, управлінням ПФУ в Личаківському районі м. Львова, ОСОБА_1 проведено з 24.08.2015 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням відпускних, лікарняних, матеріальної допомоги та індексації грошових доходів населення із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію. Отже, рішення суду УПФ виконано в повному обсязі. Крім того, в довідці від 23.03.2009 року №06-2130, виданої Головним управлінням соціального захисту населення м. Львова Львівської обласної державної адміністрації, яка надавалась позивачем для призначення пенсії, чітко зазначено, що у довідку не включена виплата одноразового характеру, не обумовлені діючою системою оплати праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Отже, позивач чітко знала про те, що дані виплати не були включені при призначенні пенсії. Тому вважати, що ОСОБА_1 було завдано збитків, які полягали в нарахуванні щомісячної пенсії у розмірі, меншому за той, на який вона мала право, не має підстав, адже УПФУ в Личаківському районі м. Львова діяло відповідно до чинного законодавства і рішення виконало в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2016 року позов ОСОБА_1 до УПФУ у Личаківському районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій - задоволено. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова щодо невключення у довідку про заробітню плату ОСОБА_1 відпускних, лікарняних, індексацію грошових коштів доходів населення та матеріальну допомогу на оздоровлення, які ОСОБА_1 отримувала до виходу на пенсію; визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова щодо неврахування в складі середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 при обчисленні розміру пенсії державного службовця відпускних, лікарняних, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення, з яких справляються страхові внески на державне пенсійне страхування, а з 24.08.2015 року єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування; зобов`язано Управління пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 24.08.2015 року з урахуванням відпускних, лікарняних, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління, Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат, позивач просила стягнути на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивачка повинна довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

У даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, зверталася про перерахунок пенсії, та вимоги про перерахунок пенсії за період з 24.03.2009 року по 24.08.2015 року не заявлялись.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Судом установлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди, у вигляді недоотриманої пенсії з урахуванням індексу інфляції.

Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди, виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідача, які він вважає неправомірними.

Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів, цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

В даному випадку, відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності Пенсійного фонду України, дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу не визнавались незаконними.

Відповідно до ч. 1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, суд приходить до висновку щодо недоведеності позивачем реального завдання їй збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди у заявленій до стягнення суми.

При таких обставинах, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 19, 46, 92 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: ГУ пенсійного фонду України у Львівській області про відшкодування збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , інформація про ІПН відсутня

відповідач: Пенсійний фонд України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

відповідач: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

третя особа: ГУ пенсійного фонду України у Львівській області, 79024, м. Львів, вул. Митрополита Андрія, 10,

Суддя Р.В. Новак