Постанова

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 338/1121/18

провадження № 61-17016св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі -Манявська сільська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року в складі судді Шишка О. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Манявської сільської ради, ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконним та скасувати:

1) рішення Манявської сільської ради № 574 від 22 січня 2007 року «Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_2 »;

2) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 899360 площею 0,2042 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:004:0068;

3) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 899363 площею 0,2159 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № :01:006:0039;

4) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 899361 площею 0,1594 га в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № :01:005:0052;

5) державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 899362 площею 0,0993 га в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № :01:005:0053.

Позов мотивований тим, що рішенням Манявської сільської ради від 30 листопада 1993 року її покійному чоловіку - ОСОБА_3 передані у власність земельні ділянки площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,53 га - для ведення особистого селянського господарства. На земельній ділянці площею 0,25 га вони побудували житловий будинок з господарськими будівлями.

У 2017 році, під час державної реєстрації спадкового майна, вона дізналася, що власником спірних земельних ділянок, які надані її чоловіку та якими вона користується в даний час, є ОСОБА_2 .

Спірні земельні ділянки передані у власність ОСОБА_2 рішенням Манявської сільської ради від 22 січня 2007 року, на підставі вказаного рішення йому видані державні акти про право власності на ці земельні ділянки.

Посилаючись на те, що земельні ділянки з її користування та її чоловіка не вилучалися, просила задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 574 від 22 січня 2007 року «Про затвердження технічної документації».

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки:

- серія ЯД № 899360 - на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2042 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:004:0068;

- серія ЯД № 899363 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2159 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:006:0039;

- серія ЯД № 899361 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1594 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № :01:005:0052;

- серія ЯД № 899362 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0993 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № :01:005:0053.

В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням Манявської сільської ради № 574 від 22 січня 2007 року «Про затвердження технічної документації» порушено права позивача, оскільки сільською радою виділені у власність ОСОБА_2 земельні ділянки, які належали іншим особам без їх вилучення у попередніх користувачів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

При цьому, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права у 2017 році при зверненні за оформленням права власності на спірні земельні ділянки, тому доводи ОСОБА_2 про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення місцевого та апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що він є власником п`яти земельних ділянок загальною площею 1,3946 га, яким присвоєні кадастрові номери.

ОСОБА_3 на підставі рішення Манявської сільської ради від 30 листопада 1993 року набув право власності на земельні ділянки загальною площею 0,78 га без встановлення будь-яких ідентифікуючих ознак. Водночас, ОСОБА_1 не довела, що йому виділили ті ж самі земельні ділянки, на які мав право ОСОБА_3 . Вважає, що допустимими доказами таких фактів є висновок експерта.

Зазначає, що він з 20 листопада 2001 року по 30 жовтня 2014 року перебував у шлюбі із дочкою позивача - ОСОБА_4 , тому є співвласником домоволодіння, яке розташоване на спірних земельних ділянках.

Вказує, що він користується спірними земельними ділянками з 1999 року.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення статті 267 ЦК України не застосував позовну давність.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У жовтні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що ОСОБА_2 виділені земельні ділянки, які перебувають у її користуванні. На спірних земельних ділянках збудований житловий будинок та факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в ньому не свідчить про наявність права на приватизацію земельних ділянок.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Манявської сільської ради № 24 від 14 грудня 1979 року ОСОБА_3 виділена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 площею 0,09 га.

В 1985 році ОСОБА_3 , ОСОБА_1 побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Рішенням Манявської сільської ради від 30 листопада 1993 року ОСОБА_3 передана у власність земельна ділянка площею 0,25 га - для обслуговування зазначеного житлового будинку; земельна ділянка площею 0,53 га - для ведення особистого селянського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є дружиною покійного ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 є колишнім зятем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На даний час ОСОБА_1 є власником 1/2 частки будинку на АДРЕСА_1 .

З погосподарських книг села Манява вбачається, що починаючи із 1993 року в домогосподарстві ОСОБА_3 на АДРЕСА_2 перебувають у користуванні земельні ділянки загальною площею 1,10 га.

Рішенням Манявської сільської ради від 22 січня 2007 року «Про затвердження технічної документації» у власність ОСОБА_2 передані земельні ділянки загальною площею 1,3946 га, з яких 0,2042 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ділянка № 1 - 0,2159 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1, ділянка № 2 - 0,1594 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Хащі», ділянка № 3 - 0,0993 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Хащі», ділянка № 4 - 0,7158 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Бойки».

26 листопада 2009 року Манявською сільською радою на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_2 видані державні акти: серія ЯД № 899360 - на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2042 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:004:0068; серія ЯД № 899363 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2159 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:006:0039; серія ЯД № 899361 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1594 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № :01:005:0052; серія ЯД № 899362 - на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0993 га, розташовану в урочищі «Хащі» в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий № :01:005:0053.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту наведених норм вбачається, що громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм за раніше діючим законодавством, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування, а тому надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності чи користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації є неправомірним.

Відповідно до статі 377 ЦК України та статі 120 ЗК України вбачається що, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Пунктом г частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що ОСОБА_2 надані земельні ділянки, що перебували у власності ОСОБА_3 та якими користується ОСОБА_1 , прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов