ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/800/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/890/20 Категорія: 331500000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.02.2020 (ухвалене у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 26.02.2020, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду 06.02.2020 із заявою про видачу обмежувального припису, якою просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 ; встановити захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на нього терміном на 6 місяців заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказано на те, що сторони та їхня донька ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 робить їх спільне проживання нестерпним, допускає нецензурну лайку, погрози фізичної розправи, знищення майна. Кожного дня вони піддаються психологічному насильству. Вони з донькою неодноразово втікали з дому до сусідів і знайомих, щоб перечекати його прояви агресії, коли приходив додому п`яний. Одного разу, коли вона забрала дочку з садочку та підійшла до квартири, де вони проживали, він накинувся на неї з погрозами та побив її, вирвав сережку з вуха та наніс травму носа. Його пристрасть до холодної зброї, зокрема, до ножів, свідчить про небезпеку для заявника. У 1998 році він накинувся на неї з ножем та наніс різану рану. Поліцію вона не викликала, тому що він після кожної бійки починав просити пробачення і обіцяв, що цього більше не повториться. Вона терпіла і мовчала через дочку, хотіла щоб у неї був батько. Чоловік почав спрямовувати свою агресію на доньку також. У неї є можливість з`їхати на орендовану квартиру зі своїм хлопцем, однак, вона боїться залишати її на одинці з чоловіком, який постійно їй погрожує, принижує та ображає. 09.01.2020 чоловік зателефонував їй та почав говорити, що вона вкрала в нього гроші, ображати її і погрожувати фізичною розправою. Однак грошей вона в нього не брала. Коли вони прийшли додому з донькою він почав кричати і принижувати їх, говорив щоб вони повернули кошти, які вкрали. Він зрізав тумбу, яка висіла на стіні та хотів кинути її в них, вони вирвались та викликали поліцію. В той вечір працівником органів Національної поліції України було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням насильства психологічного характеру відносно неї та доньки, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП. У нього вилучили рушницю та ножі. Психологічний тиск з боку чоловіка негативно відображається на здоров`ї заявника - вона постійно перебуває в депресивному стані, має пригнічений настрій, безсоння, головні болі. Вона намагається з ним взагалі не спілкуватись, щоб ніяким чином не спровокувати на сварки і бійки. Вона неодноразово просила розлучення, проте він запевняв, що більше не буде ставитися так агресивно та зневажливо до них. 14.01.2020 вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.02.2020 вимоги заяви у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що заявником не надано доказів для обґрунтованого висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заявник подала 26.03.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити вимоги її заяви. В обґрунтування вказано на те, що суд не врахував показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (дочки заявника). Суд не звернув увагу на складення поліцією 09.01.2020 протоколу за ч.1 ст.173-2 КУпАП та винесення термінового заборонного припису. Отже суд не врахував наявності небезпеки заявнику від протиправних дій ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вказавши на необґрунтованість доводів скаржника, просить залишити рішення суду першої інстанції у справі без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.03.1994 перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В період шлюбу 24.01.2002 сторони купили двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та кожному з них належить на праві власності по 1 / 3 частини квартири.

Між заявницею та зацікавленою особою виникають конфлікти з приводу різних побутових питань. Заявниця стверджує, що між нею та ОСОБА_2 напружені та неприязні стосунки, має місце факт домашнього насильства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо конфлікту із чоловіком 09.01.2020, який звинуватив заявницю в тому, що вона з дочкою вкрали в нього гроші, ображав і погрожував фізичною розправою. 09.01.2020 працівниками уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_1 та доньки. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 18 год. 09.01.2020 та діяв до 19.01.2020 18 год. 20 хв. Також було складено 09.01.2020 протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП.

Однак під час перебування даної справи на розгляді в суді апеляційної інстанції постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2020 року, тобто вже після винесення оспорюваного рішення, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.04.2020 вказана постанова залишена без змін.

20.01.2020 до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області звернувся ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій дружини ОСОБА_1 . Так коли він прийшов додому близько 07 год. ранку виявив що за його відсутності з 09.01.2020 в квартирі, де він проживає, без його відома та дозволу було встановлено систему відеоспостереження та виявив відсутність телевізора, що вважає втручання в його приватне життя та крадіжкою його майна. Дружина не надає доступу для перегляду записів із зазначених відеокамер. При спілкуванні старшого дільничного інспектора з ОСОБА_1 вона пояснила, що не може надати доступ до записів, так як не знає як це робити.

Також в матеріалах справи наявні копії довідок від 09.01.2020 та від 03.02.2020 старшого дільничного офіцера поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції Вадима Батира про результати звернення ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій дружини ОСОБА_1 . В ході проведення перевірки встановлено, що у вказаній події вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

ОСОБА_2 вважає, що заявниця має на меті таким шляхом позбавити його житла. Він не вчиняє погроз щодо фізичної розправи до дружини та дочки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя разом відпочивали в листопаді 2019 року в Єгипті .

Наразі Придніпровський районний суд міста Черкаси розглядає справу зі спором між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та припинення його права власності на 1 / 3 частину квартири з внесення на депозитний рахунок вартості цього майна.

Допитані судом свідки вказали на наявність періодичних конфліктів між сторонами справи. Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно положень п.п.3, 6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 цього ж закону передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Частиною 3 статті 26 цього закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Із системного аналізу викладених норм права слідує, що обмежувальний припис може застосовуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин:

доведеність того, що одна особа (кривдник) стосовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство;

вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства,

настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Такі висновки узгоджуються з відповідною позицією ВС у справі №756/2072/18 від 21.11.2018.

У аспекті викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції у даній справі про те, що при судовому розгляді не було встановлено, що ОСОБА_2 має намір продовжити вчиняти дії, які характеризуються як домашнє насильство, та ці дії можуть поставити в небезпеку заявника чи спільну дитину сторін у справі, адже сукупність зібраних доказів свідчить про те, що конфлікти між сторонами виникають, у тому числі, з ініціативи заявника.

При тому, що наразі місцевим судом розглядається справа з приводу спору між сторонами про розподіл майна подружжя, в якому заявник серед іншого, ставить питання про припинення права власності ОСОБА_2 на частину їх спільного житла, суд вважає, що їх конфлікти виникли на цьому ґрунті та фактично стосуються питання розподілу їх майна .

Апеляційний суд враховує, що незадовго перед звернення із заявою в цій справі до суду, а саме у листопаді 2019 року, сторони разом відпочивали у Єгипті , що свідчить про відсутність систематичних конфліктів між ними протягом тривалого часу, про що необґрунтовано зазначає заявник у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, щосуд не врахував показання свідків ОСОБА_4 (сусідки сторін) та ОСОБА_3 (дочки заявника), адже відповідним доказам суд надав оцінку та встановив, що самі по собі вони не можуть свідчити про таку небезпеку з боку заінтересованої особи, яка б свідчила про необхідність застосування до неї обмежувальний припис, шляхом заборони використовувати власне житло.

Посилання скаржника на те, що суд не звернув увагу на складення поліцією 09.01.2020 протоколу за ч.1 ст.173-2 КУпАП та винесення термінового заборонного припису, також слід відхилити, адже дана обставина не доводить існування небезпеки щодо життя та здоров`я заявника з боку ОСОБА_2 на момент розгляду та вирішення даної справи в суді першої інстанції в мірі, яка потребує застосування обмежувального припису. Більш того, на момент розгляду даної справи судом апеляційної інстанції постановою суду провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує те, що поліцією вже було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_1 та доньки строком на 10 діб з 18 год. 09.01.2020 та діяв до 19.01.2020 18 год. 20 хв., яким фактично усунуто можливість спричинення актів насильства щодо заявниці, оскільки доказів вчинення його ОСОБА_2 ще й після закінчення встановленого терміну суду не надано. Свідки у справі не вказували про існування небезпеки щодо заявника внаслідок поведінки ОСОБА_2 .

Також з пояснень сторін у суді колегією суддів з`ясовано той факт. що ОСОБА_2 з 22.01.2020 року і на момент винесення даної постанови постійно проживає в квартирі своєї матері, і до спірного житла лише періодично приходить у справах на декілька хвилин.

Тому суд не вбачає необхідності у застосуванні такого спеціального заходу як обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 за зазначених вище обставин у справі, оскільки безпідставне його встановлення в свою чергу призведе до порушення конституційного права особи на мирне володіння майном.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.02.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.02.2020 у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством - п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повну постанову складено 29.04.2020.

Суддя-доповідач

Судді