Справа № 438/1541/19
Провадження № 2/438/165/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Наминанік О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , 2001 року народження, який продовжує навчання, у розмірі ј частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення синомнавчання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 16.06.2001 по 09.11.2007 вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою. До досягнення сином повноліття на його утримання з відповідача стягувалися аліменти за рішенням суду. На цей час син повнолітній, навчається на другому курсі ОС «бакалавр» денної форми навчання історичного факультету КНУ ім. Т. Шевченка. Повнолітній син зареєстрований з позивачем за однією адресою і перебуває на утриманні позивача. У зв`язку з продовженням навчання повнолітній син потребує матеріальної допомоги батька. Навчання на денній формі позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати дохід. Крім витрат на проживання за місцем знаходження навчального закладу, харчування, транспортних і побутових витрат, навчання в університеті також потребує значних коштів на придбання необхідної літератури методичного матеріалу тощо. У добровільному порядку узгодити з відповідачем питання про матеріальне забезпечення сина, який продовжує навчання, не можливо. Позивач провадить господарську діяльність як фізична особа-підприємець та отримує мінімальний дохід. Крім спільного з відповідачем сина позивач має на утриманні ще двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , 2009 р.н., та сина ОСОБА_5 , 2015 р.н. Самостійне утримання спільного з відповідачем сина є для позивача надмірним фінансовим тягарем. Відповідач є здоровим чоловіком працездатного віку, працевлаштований у м. Києві, має стабільний джерело доходу.

Ухвалою судді від 20.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача - адвокат Дитинчук В.М., яка діє на підставі ордеру від 11 лютого 2020 року, подала відзив від 22.02.2020 на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначила, що відповідач не погоджується з позовною вимогою позивача про стягнення з відповідача 1/4 частини заробітку на користь позивача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 . Просить врахувати, що відповідач має інших утриманців: неповнолітні сини ОСОБА_6 , 2007 р.н., ОСОБА_7 , 2002 р.н., повнолітній син ОСОБА_8 , 2001 р.н., який продовжує навчання, непрацездатна мати ОСОБА_9 , 1949 р.н., яка досягла пенсійного віку, є інвалідом третьої групи. Відповідач проживає в м. Києві, в добровільному порядку бере участь в утриманні повнолітнього ОСОБА_3 , проводить з ним дозвілля, допомагає в навчанні. За місцем проживання позивача ОСОБА_3 не проживає, а проживає в Києві в гуртожитку, тому позивач не має права на звернення в суд за ч.3 ст.199 СК України. Повнолітній ОСОБА_3 здоровий, має можливість працювати і забезпечувати себе. Просить врахувати також факт наявності доходу у позивачки. Відповідач згоден оплачувати на користь повнолітнього сина утримання в сумі півтори тисячі гривень щомісяця до закінчення навчання, з розрахунку того, що утримання повнолітнього можливе в сумі 3000 грн щомісяця обома батьками разом. Виплата на одну дитину 25 % є несправедливою до інших його чотирьох утриманців.

06.03.2020 позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, у якому просить її позов задовольнити; у позивачки теж є мати пенсійного віку, яка часто хворіє, проживає у м.Бориславі. Жодний з перелічених відповідачем утриманців не проживає безпосередньо з відповідачем. Відповідач окрім виплати аліментів жодних додаткових коштів третій особі ніколи не надавав. Крім цього, позивач підрахувала витрати на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , зокрема, на оплату за гуртожиток, поповнення мобільного телефону, плати за інтернет, воду, харчування, прання, проїзд додому, канцтовари, засоби особистої гігієни, ортопедичні устілки та ін. Усередньому утримання сина обходиться у 8000 грн на місяць. На додаткові витрати, пов`язані з відпочинком у колі друзів, повнолітній ОСОБА_3 заробляє самостійно, але працювати на постійній основі не може, оскільки навчається на денній формі, займається саморозвитком. Позивач погоджується, що в утримані повнолітнього сина на час навчання повинні брати участь обоє батьків, але враховуючи нестабільну економічну ситуацію та щорічну інфляцію, не погоджується на встановлення на утримання фіксованої суми.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник- адвокат Дитинчук В.М. у судове засідання не прибули, були належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками третьої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на цей час є повнолітнім, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.01.2002, виданого відділом РАГСу м.Борислава Львівської області. Шлюб між сторонами розірвано 09 листопада 2007 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 09.11.2007, виданого відділом РАЦСу Бориславського міського управління юстиції Львівської області.

Щодо посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач не має права на звернення до суду з даним позовом у відповідності до ч.3 ст.199 СК України, оскільки повнолітній ОСОБА_3 не проживає з позивачем, а проживає в м.Києві, - суд зазначає таке.

Право на подання позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину одним із батьків передбачено у частині третій статті 199 СК України.

Суд встановив, що повнолітній ОСОБА_3 зареєстрований за однією адресою з позивачем, що стверджується копією довідки про склад сім`ї від 26.11.2019. Проте у зв`язку з навчанням на денному відділенні - під час навчального року ОСОБА_3 проживає в гуртожитку в м. Києві.

Суд дійшов висновку, що проживання повнолітнього ОСОБА_3 окремо від позивача зумовлено навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі та має тимчасовий характер. Даний позов ОСОБА_1 подала в інтересах сина, зокрема, про стягнення аліментів на його утримання, відтак ОСОБА_1 є належним позивачем у вказаній цивільній справі, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 583/664/17.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 199 СК України: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд встановив, що повнолітній син сторін у справі - ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання на другому курсі ОС «бакалавр» історичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка, навчання закінчує 30 червня 2022 року, про що свідчить довідка Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 08.10.2019.

У зв`язку з навчанням ОСОБА_3 на денному відділенні, він потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідно кошти на проживання у м.Києві, харчування, транспортні і побутові витрати, придбання необхідної літератури, методичного матеріалу тощо. Навчання на денній формі у вищому навчальному закладі позбавляє його можливості працевлаштуватися та утримувати себе самостійно у повному обсязі.

Відповідач не надав доказів того, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Позивач - мати ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, перебуває на другій групі оподаткування, сплачує щомісячний фіксований податок не залежно від суми заробітку, отримує мінливий дохід, їй важко одній самостійно утримувати сина ОСОБА_3 , який навчається і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Враховуючи матеріальне становище позивачки та враховуючи, що вона у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_3 несе витрати на його проживання у м.Києві, харчування, одяг, проїзд додому тощо, - суд вважає, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, а тому є підстави для стягнення аліментів з відповідача.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір ОСОБА_9 , 1949 р.н., оскільки до матеріалів справи відповідачем не долучено жодних належних доказів на підтвердження вказаного твердження. Долучена до матеріалів справи копія довідки сер. МСЕ №0000441, серія 2-20ЛИ від 20.05.02 про те, що матір відповідача ОСОБА_9 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, та копія пенсійного посвідчення ОСОБА_9 не підтверджують того факту, що ОСОБА_9 перебуває на утриманні свого сина - відповідача ОСОБА_2 та не впливають на висновки суду щодо законодавчого обов`язку відповідача утримувати свого повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, суд враховує те, що відповідач має на утриманні інших утриманців - дітей від іншого шлюбу: неповнолітній син ОСОБА_6 , 2007 р.н., неповнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повнолітній ОСОБА_8 , 2001 р.н., який продовжує навчання.

З відзиву на позов вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає та працює у м.Києві, однак доказів про розмір отримуваних ним доходів він не надав.

Суд враховує, що у загальному порядку у разі стягнення аліментів за виконавчими документами із заробітної плати боржника може бути утримано 50 відсотків до погашення у повному обсязі заборгованості (ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак враховуючи наявність у відповідача на утриманні, крімповнолітнього сина ОСОБА_3 , ще двох неповнолітніх дітей та іншого повнолітнього сина ОСОБА_8 , 2001 р.н., який продовжує навчання, - суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, у розмірі ј частини доходу відповідача, є завищеним.

Виходячи з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, беручи до уваги обставини, визначені в ч.1 ст.182 СК України, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця і до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

При цьому суд враховує, що відповідач є працездатний, працевлаштований, має стабільний заробіток та може надавати матеріальну допомогу сину, який досягнув повноліття та продовжує навчання.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову частково, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн, що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, яка підлягає застосуванню в силу ст. 201 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час навчання у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 грудня 2019 року, але не більше як до досягнення 23 років.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 в користь держави судовий збір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 ЦПК України щодо строку апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 травня 2020 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш