ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5186/20 Справа № 202/5348/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахторіна Артема Сергійовича на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі (т.1 а.с.34).

З такою ухвалою суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі залишено без змін (т.1 а.с.109-111).

Із вказаною постановою суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав касаційну скаргу. Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.162-165).

02 січня 2020 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини (т.1 а.с.220).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (т.1 а.с.226).

У лютому 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шахторін А.С. звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат в розмірі 15 873 грн. 60 коп. (т.1 а.с.240, 241).

В обґрунтування вимог заяви представник відповідача - адвокат Шахторін А.С. посилався на те, що у провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Однак, вказаною ухвалою суду не було вирішено розподіл судових витрат у справі. Заявник зазначає про необґрунтованість дій позивача, які полягають у зверненні до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , та які відповідач повністю сплачує. Крім того, у даному позові ОСОБА_2 зазначила адресу відповідача, за якою він не проживає. Даний позов пред`явлено як спосіб маніпулювання відповідачем. На підставі викладеного представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шахторін А.С. просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, а також витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, касаційної скарги та поштових відправлень на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шахторіна А.С. про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини (т.1 а.с.244, 245).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шахторін А.С. просить ухвалу суду від 03 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 384 грн. 20 коп. та за поштові відправлення на суму 105 грн.20 коп., а всього 15 873 грн. 60 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Сергієвська А.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З матеріалів справи вбачається, відповідачу ОСОБА_1 правнича допомога надавалася адвокатом Шахторіним А .С. за договором про надання правової допомоги від 07 листопада 2018 року, додаткової угоди №1-1 до договору про надання правової допомоги б/н від 07 листопада 2018 року, додаткової угоди № 1-2 до договору про надання правової допомоги б/н від 07 листопада 2018 року (т.1 а.с.230-234).

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надані акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 10 січня 2020 року та копії квитанцій на підтвердження оплати відповідачем ОСОБА_1 гонорару (т.1 а.с.235-237).

Звернувшись із заявою про стягнення судових витрат у справі, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шахторін А.С. посилався на те, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Заявник зазначає про необґрунтованість дій позивача, які полягають у зверненні до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , та які відповідач повністю сплачує. Крім того, у даному позові ОСОБА_2 зазначила адресу відповідача, за якою він не проживає. Заявник вважає, що даний позов пред`явлено як спосіб маніпулювання відповідачем (т.1 а.с.240, 241).

Слід зазначити, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Так, статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, у поданій представником відповідача заяві про стягнення судових витрат не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правими, а саме по собі пред`явлення позову ОСОБА_2 не може свідчити про необґрунтованість її дій.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц.

Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння позивача правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій позивача та його вини суду заявником не доведено.

Не вказано які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шахторін А.С. про стягнення судових витрат у справі за недоведеністю належними та допустимими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шахторіна Артема Сергійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді