Справа № 953/9496/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

при секретарі Мельник В.В.,

за участю :

заявника ОСОБА_1 ,

свідків:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , зацікавлена особа Відділ обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні та сумісного проживання -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова із заявою, заінтересована особа: відділ обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій з урахуванням уточнених вимог просить встановити факт її спільного приживання з ОСОБА_5 на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , та перебування її на його утриманні.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком, розпочали жити в квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_2 . З того часу вони проживали разом, мали спільний побут, вели спільне господарство. З 2017 року вони разом з чоловіком переїхали жити до квартири, за місцем реєстрації її чоловіка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 де після тяжкої хвороби вона доглядала за ним до самої смерті.

Також позивач зазначає, що її чоловік перебував на обліку у відділі обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію у розмірі 3 800.00 грн. в той час як її пенсія за віком складає 2 200.00 грн. та у зв`язку зі смертю чоловіка, вона втратила джерело засобів до існування, оскільки розмір його пенсії був значно вищим та вона перебувала на його утриманні.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили про те, що вони є свідками того, що в 2017 році ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 переїхали з квартири батьків ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 до квартири ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначили, про те, що ОСОБА_1 доглядала за своїм чоловіком до самої його смерті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначений перелік фактів, що можуть бути встановлені у судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.11.1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану, про що зроблено відповідний актовий запис № 1012 (а.с. 3).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.04.2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

25.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до Начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасова В.М. з заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника. (а.с. 19).

Рішенням начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 06.07.2020 встановлено, що призначити їй пенсію в разі втрати годувальника немає законних підстав, оскільки відсутня довідка про спільне проживання.

Згідно із ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України від 09.07.2003№ 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: (1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; (2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; (3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років (ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV).

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: (1) були на повному утриманні померлого годувальника; (2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV).

Суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_5 , на час смерті останнього була непрацездатним членом його сім`ї, оскільки досягла пенсійного віку.

Згідно з п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, що передбачено у підпункті 9 вказаного пункту.

Відповідно до п. 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для отримання права на підвищену пенсію, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї померлого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Оскільки встановлення факту перебування на утриманні для заявниці є необхідним для отримання підвищеної пенсії, доказуванню підлягає не лише факт сумісного проживання на час смерті, а і факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам по собі факт проживання за однією адресою із померлим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду 18.04.2018 у справі № 165/325/17, які відповідно до ч.4ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Заявниця ОСОБА_1 зазначила, що її померлий чоловік- ОСОБА_5 отримував пенсію значно вищу за ту, яку отримує вона.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розмір призначеної пенсії має бути підтверджений відповідними документами органів Пенсійного фонду України, до повноважень якого належить виплата пенсій, і не може підтверджуватись показаннями свідка.

Заявницею ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів розмірів її пенсії та пенсії померлого чоловіка ОСОБА_5 .

Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити обставини, які відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1058-IVє підставами для призначення пенсії уразі втрати годувальника, а саме, що її дохід був менший за встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, розмір її пенсії був менший за розмір пенсії її померлого чоловіка, внаслідок чого заявниця одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Суд дійшов висновку, що заявницею ОСОБА_1 не доведено її потребу у допомозі від померлого чоловіка. Також, нею не доведено, що він надавав заявниці таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.

За таких обставин, факт перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_5 не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, в задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 258-259, 264-265, 273, 293, 315, 319, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа Відділ обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту перебування на утриманні та сумісного проживання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко