Справа № 204/2961/20
Провадження № 2-з/204/60/20
УХВАЛА

іменем України

20 травня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі головуючого судді Книш А.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди -

ВСТАНОВИВ:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, за якою просить до набрання рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 , та знаходяться у неї чи в інших осіб в межах суми стягнення.

Заява обґрунтовується тим, що позивачу стало відомо від відповідача про те, що належний їй автомобіль вона вже продала, а наміру відшкодовувати завдану позивачу шкоду відповідач не має. Враховую відверте небажання відповідача у мирний спосіб відшкодувати позивачу завдану шкоду та беручи до уваги її дії щодо відчуження належного їй автомобіля, у позивача є побоювання, що у випадку ухвалення рішення на його користь, його неможливо буде виконати, адже відповідач встигне здійснити дії по відчуженню іншого належного їй майна, на яке може бути звернено стягнення. Враховуючи викладене, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду, а тому його заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. За п. 7 цієї ж постанови, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову повинна містити відомості, потрібні для забезпечення позову (п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України).

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано відомостей про майно та грошові кошти, якими він просить забезпечити позовні вимоги, відсутні правовстановлюючі документи на таке майно, також відсутня інформація щодо їх кількості і вартості.

Таким чином, не маючи достовірних відомостей про належність відповідачу майна та грошових коштів, їхню кількість та вартість, відсутня можливість з`ясувати обсяг позовних вимог, перевірити відповідність виду забезпечення позову заявленим вимогам та застосувати принцип співмірності.

Крім того, судом враховується, що нормами ЦПК України не передбачено можливості накладенні арешту за заявою особи на майно, яке не належить на праві власності відповідачу, а тому за відсутності правовстановлюючих документів на майно, якими позивач просить забезпечити позовні вимоги, суд позбавлений можливості перевірити належність такого майна саме відповідачу, щоб уникнути порушення прав інших осіб із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи дану заяву судом також відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №520/6599/18.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 151, ст. 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: