Справа № 727/3987/20
Провадження № 2/727/1021/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Алієв А.Г.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, збільшивши в липні 2020 року позовні вимоги, про стягнення коштів та упущеної вигоди до відповідача ОСОБА_4 посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року їй у власність виділено автомобіль (мікроавтобус) марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 43203 грн., однак відповідач відмовився в натурі передати їй вказаний автомобіль.

Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2017 року задоволено її позов до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, вирішено вилучити у ОСОБА_4 та передати їй автомобіль (мікроавтобус) марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначає, що за наслідками примусового виконання виконавчого листа №727/377/17, державним виконавцем 25.11.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з тим, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Позивачка стверджує, що спірний автомобіль до даного часу зареєстрований за відповідачем, хоча з моменту передачі їй у власність автомобіля за рішенням суду, а саме з 25.08.2016 року, минуло багато часу. Відповідач безпідставно та незаконно утримує в себе автомобіль, а всі вжиті нею заходи щодо його повернення в натурі виявились безрезультатними.

Вказує, що вартість автомобіля станом на 04.03.2015 року складала 43200 грн., що за курсом 23,77 грн. становило 1817 доларів США, однак станом на 05.07.2020 року 1817 доларів США становить 49397 грн.

Зазначає, що вона, за весь час утримання відповідачем автомобіля у себе, могла б отримувати дохід від його оренди, зокрема відповідно до висновку експерта №16 від 26.05.2020 року в разі здачі автомобіля марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, без водія зі сплатою орендної плати в розмірі 200 грн. за один день, за період з 25.08.2016 року по 31.03.2020 року вона могла б отримати кошти в сумі 262800 грн.

На основі викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь кошти в сумі 312200 грн., з яких вартість безпідставно прихованого автомобіля становить 49397 грн. та вартість упущеної вигоди (недоотриманого доходу) становить 262800 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 22 травня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та упущеної вигоди - відкрито.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року, яке набрало законної сили 25.08.2016 року (а.с.7-13), по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, виділено, серед іншого, у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 43203 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.09.2017 року, яке набрало законної сили 05.10.2017 року (а.с.14-15), задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, вирішено вилучити у ОСОБА_4 та передати власнику ОСОБА_1 мікроавтобус марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

На виконання рішення суду від 25.09.2017 року, видано виконавчий лист (а.с.16), по якому головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 15.11.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.104).

Відповідно до копії акту державного виконавця від 10.08.2018 року (а.с.105), під час виходу державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, транспортного засобу на подвір`ї не виявлено.

Як вбачається з копій постанов про арешт майна боржника та про розшук майна боржника від 06.02.2018 року (а.с.106-107), державним виконавцем накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та оголошено його в розшук.

Згідно з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.11.2019 року (а.с.108), майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, тому виконавчий документ про вилучення мікроавтобуса повернуто стягувачу.

Суд вважає, що посилання позивачки на те, що вартість автомобіля станом на 04.03.2015 року складала 43200 грн., що за курсом 23,77 грн. становило 1817 доларів США, однак станом на 05.07.2020 року 1817 доларів США становить 49397 грн., є безпідставним, оскільки висновком №21-03-15 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 04.03.2015 року (а.с.75), середня ринкова вартість спірного автомобіля визначалась у гривнях, а не в доларах США. Крім того, вартість автомобіля встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року, яке набрало законної сили 25.08.2016 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що автомобіль ним був переданий позивачці відразу після ухвалення Шевченківським районним судом м. Чернівці рішення від 25.09.2017 року, є безпідставним, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних доводів.

Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 14.07.2020 року (а.с.89), транспортний засіб марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 .

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як встановлено судом, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року та від 25.09.2017 року до даного часу не виконані, мікроавтобус марки «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вилучено у ОСОБА_4 та не передано власнику ОСОБА_1 , а тому, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 вартість безпідставно прихованого автомобіля в сумі 43203 грн., яка встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року, частково задовольнивши позовні вимоги.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 з приводу стягнення вартості упущеної вигоди (недоотриманого доходу) в розмірі 262800 грн., то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до висновку експерта судово-економічної експертизи за зверненням адвоката Котович Ю.В. №16 від 26.05.2020 року (а.с.34-35), наданого позивачкою, фактична сума коштів недоотриманого доходу (упущеної вигоди) ОСОБА_1 , відповідно до ст.22 ЦК України, в разі здачі автомобіля «Volkswagen Transport», 1986 року випуску, без водія, зі сплатою орендної плати в розмірі 200 грн. за один день, за період з 25.08.2016 року по 31.03.2020 року становить 262800 грн.

Частиною 1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивачки полягають не в її реальних втратах, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивачка недоотримала або недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди (недоотриманого доходу) покладає на позивачку обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані.

Позивачка повинна довести також і те, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року по справі № 6-237цс16 та в постанові Верховним Суду від 11.11.2019 року по справі №370/3281/15-ц.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 , пред`являючи позов в частині стягнення упущеної вигоди (недоотриманого доходу), які вона могла б отримати від здачі майна в оренду, не надала суду доказів перебування транспортного засобу в оренді. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів реальної можливості отримання доходу від оренди транспортного засобу, що вказує лише на теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачці ОСОБА_1 вартості упущеної вигоди (недоотриманого доходу) в сумі 262800 грн.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 вартість безпідставно прихованого автомобіля в сумі 43203 грн., задовольнивши частково позовні вимоги.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 432,22 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.2, 31, 68).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 22, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та упущеної вигоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість безпідставно прихованого автомобіля в сумі 43203,00 (сорок три тисячі двісті три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 432 (чотириста тридцять дві) гривні 22 (двадцять дві) копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 27 жовтня 2020 року.

СУДДЯ: