СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5703/17

пр. № 2/759/121/20

22 вересня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Київський міський психоневрологічний диспансер № 4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Накемпій Георгій Корнійович, Приватнмий нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисань Світлана Святославівна про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , що складений на користь ОСОБА_4 посвідчений 13.10.2011 ПН КМНО Накемпієм Г.К. та стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та 37/100 будинку належало померлій на праві приватної власності, тому одразу після смерті ОСОБА_5 відповідач яка являється племінницею за її словами успадкувала частину жилого приміщення, замінила у будинку всі замки і стала перешкоджати позивачу користуватися жилим приміщенням, також нею були вилучені всі документи позивача до яких входили домова книга, по поверховий план, свідоцтво про право на власність, правовстановлюючі документи, внаслідок зазначених обставин позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що з початку 2000-х мати позивача стала страждати на вікові хвороби, загальний стан здоров`я погіршився, та через те, що позивач є лікарем вона разом із сім`єю прийняли рішення лікувати мати на дому та не ставити її на облік у психіатра, в результаті чого на протязі більш ніж десяти років позивач лікувала мати самостійно та з допомогою її брата ОСОБА_6 , а інші родичі істотної допомоги не надавали, крім цього позивач вважає, що напис і підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису ОСОБА_5 та інших документах, де вона розписувалася.

Ухвалою судді Войтенко Ю.В. від 22.05.2017 відкрито провадження у справі (а.с. 23).

На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2017 справу призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з відпусткою пов`язаною із вагітністю та пологами судді Войтенко Ю.В. (а.с. 31, 32).

21.08.2017 вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 33).

Ухвалою суду від 17.01.2018 залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Накемпія Георгія Корнійовича та приватного нотаріуса Лисань Світлану Святославівну (а.с. 47).

13.09.2018 у судовому засіданні представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідач із позовними вимогами не погоджується повністю, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають до задоволення, оскільки 13.10.2011 ОСОБА_5 заповіла своїй онуці ОСОБА_7 всю частину будинку з прибудинковими територіями , а також відповідну земельну ділянку, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із 37/100 частин житлового будинку із земельною ділянкою, тому після смерті останньої відповідач прийняла спадщину, у свою чергу позивач є дочкою померлою, яка постійно проживала в Абхазії у м. Піцунда у до України повернулася наприкінці 2015 р., за місцем реєстрації вона у м. Києві не проживає, тому заявляючи позовні вимоги, що її мати не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, позивач тим самим засвідчує, що навіть не знає коли саме захворіла і чим захворіла, хто здійснював догляд за мамою, оскільки на час посвідчення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , перебувала при здоровому глузді, її волевиявлення було вільним (а.с. 73-76).

Ухвалою суду від 12.04.2019 по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 138).

28.01.2020 ухвалю судді провадження по справі відновлено для надання додаткових доказів (а.с. 159).

22.09.2020 підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 195).

Ухвалою суду від 27.02.2018 витребувано медичну документацію ОСОБА_8 , матеріали справи направлено для продовження проведення експертизи, провадження по справі зупинено (т. 2 а.с. 130).

Представник позивача у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача у попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 177, 180, 181, 193).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

удом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

30.10.2011 ОСОБА_5 , скала заповіт, що посвідчений ПН КМНО Некемпієм Г.К., зареєстрвоаного в реєстрі 1463, яким всю частину будинку з прибудинковими спорудами (домоволодіння) належні їй на праві приватної власності, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також відповідну земельну ділянку на якій знаходиться зазначене домоволодіння заповіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Згідно архівного посвідчення №Р6-13/Р10-495 від 30.01.2004 виданого державним архівом Литви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася в селищі Мелегенай , батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 10).

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2016 ОСОБА_13 було вселено у будинок АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_13 користуватися вказаним житловим приміщенням (а.с. 12).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2017 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2016 залишено без змін (а.с. 14-16).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки №632 від 06.04.2017 виданої Київським міським психоневрологічним диспансером №4 (а.с. 18).

Згідно листа КМДА ДОЗ Київський міський клінічний госпіталь ветеранів війни ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в КМКВВ з 2005 р. по 2015 р. на лікуванні не перебувала (а.с. 59).

Згідно листа ДОЗ Київська міська клінічна лікарня №6 від 17.07.2018 №2630 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділені з 15.10.2013 по 27.10.2013 (а.с. 69).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебувала на обліку КМ ПН №4 згідно листа КМ ПН №4 від 18.09.2019 №061/203/03-1932 (а.с. 101).

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм, дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Вирішуючи вказаний спір та для вирішення питання щодо визначення психічного стану ОСОБА_5 при складанні оспорюваного заповіту, судом призначено судово-психіатричну експертизу.

Однак зазначена експертиза не була проведеною, клопотання експерта не задоволено у повному обсязі, після відновлення провадження позивачем клопотання про направлення справи для продовження проведення зазначеної експертизи не заявлялося, а також не було забезпечено явку свідків, про що було заявлено зі сторони позивача та задоволено судом про їх допит.

Цивільним законодавством гарантовано власнику на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивачів по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на них.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 16, 203, 215, 1217-1223, 1233-1235, 1247, 1257 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Київський міський психоневрологічний диспансер № 4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Накемпій Георгій Корнійович, Приватнмий нотаріус Київського міського нотаріального округу Лисань Світлана Святославівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 28.09.2020.