Справа № 456/4192/19
Провадження № 2/456/375/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права власності на Ѕ частини нерухомого майна колгоспного двору в порядку спадкування за законом, визнання незаконним свідоцтва про право особистої власності на будинок та його скасування,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області від 24.03.1995 і яке зареєстроване в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 за № 42, дублікат якого серія НОМЕР_1 виданий на підставі розпорядження голови Стрийської РДА Львівської області від 30.11.1998 № 676 на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований в Стрийському МБТІ від 02.12.1998 в реєстровій книзі № 1. А також, визнати за нею, ОСОБА_1 , та її донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності по 1/4 частині житлового будинку та господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , який входив до складу колгоспного двору, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її свекруха ОСОБА_6 .. Згідно довідки Йосиповицької сільської ради Стрийського району від 16.10.2019 № 496 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була однією ж і тією особою і доводилась дружиною ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 її свекор ОСОБА_4 .. ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 роки помер її чоловік та батько її дочки ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .. Факт родинних стосунків підтверджується відповідними реєстраційними документами. На день смерті ОСОБА_5 постійно проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 та за життя заповіту не складав. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 , що входив до складу колишнього колгоспного двору. Вищевказаний житловий будинок побудований в 1975 році господарським способом, є придатним для проживання і не є самочинним будівництвом. З Витягу з погосподарської книги с. Йосиповичі станом на 1991-1995 роки, вбачається, що спірне домогосподарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», який рахувався за його членами: ОСОБА_4 (голова двору), ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_5 (син). До складу, колгоспного двору входив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Зазначене господарство було віднесено сільською радою до такої суспільної групи, оскільки, мати

її покійного чоловіка ОСОБА_6 була членом колгоспу «ім. 17 вересня» в смт. Дашава Стрийського району, правонаступником якого є СТзОВ «Відродження», та працювала в ньому з 01.01.1950 по 31.12.1989.

На день смерті свекруха ОСОБА_6 , постійно проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 . За життя вона заповіту не складала. Вважає, що після її смерті право власності на 1/3 частки спадкового житлового будинку, що входив до складу колгоспного двору, перейшло в порядку спадкування за законом до її спадкоємців за законом першої черги, які прийняли спадщину: чоловіка ОСОБА_4 (1/6 частки) та сина ОСОБА_5 (1/6 частки). Однак, за життя її покійний чоловік ОСОБА_5 не зареєстрував за собою право власності на 1/2 частки (1/3 + 1/6) даного житлового будинку, що входив до складу колгоспного двору.

Рідний брат її чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прийняв спадщини за законом після смерті своєї матері, вибув з спірного домогосподарства в 1980 р. у зв`язку із вселенням разом із своєю дружиною- відповідачем ОСОБА_3 до новозбудованого житлового будинку по АДРЕСА_2 і повернувся до їхнього домогосподарства 05.10.1998. Тобто, ОСОБА_10 не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства більше трьох років до часу припинення колгоспного двору, тобто до 15.04.1991, а відтак він втратив право на частку в майні колгоспного двору. В даний час відповідач ОСОБА_3 претендує на спадковий житловий будинок в цілому в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 , в користь якого її свекром ОСОБА_4 складений заповіт від 01.10.1998 за реєстровим № 28.

Поряд з цим, виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області, правонаступником якого є Стрийська районна державна адміністрація Львівської області, 24.031995 на ім`я свекра ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок. Однак вважає, що вказане свідоцтво, видане всупереч діючому на той час законодавству та порушує їхні спадкові права та інтереси, а тому просить визнати таке незаконним та скасувати.

В свою чергу спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 є вона ОСОБА_1 та їхня малолітня донька ОСОБА_2 .. В жовтні 2015р. вона звернулась з заявою в Стрийську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на підставі чого було заведено спадкову справу. Проте нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право власності, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я ОСОБА_5 .. Таким чином, з метою захисту їхніх спадкових прав на частину будинку вона змушена звернутись з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 та їхній представник адвокат Горох В.В. в судове засідання не з`явились, однак подали заяву в якій просили розгляд справи завершувати у їхню відсутність, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просила такі задоволити.

Зокрема будучи присутніми в попередніх засіданнях позивач ОСОБА_2 та їхній представник пояснили, що твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «робітничий двір» виходячи із записів погосподарської книги с. Йосиповичі станом на 1958-1960 роки, не заслуговують на увагу. Зокрема, в цій погосподарській книзі вказано домогосподарство з особовим рахунком № НОМЕР_2 , до складу якого входив старий житловий будинок, який знесений. Натомість спірний житловий будинок побудований в 1975 р. і відносився до суспільної групи «колгоспний двір».

Також зазначив, що згідно записів погосподарської книги с. Йосиповичі станом на 1991-1995 рр. та військового квитка ОСОБА_5 з 27.12.1989 по 09.11.1991 ОСОБА_5 перебував на дійсній строковій військовій службі в Радянській Армії, після чого повернувся до колгоспного двору 23.11.1991. Відтак, він вважається таким, що не втратив право на частку в майні колгоспного двору.

На день припинення колгоспного двору, тобто станом на 15.04.1991 житловий будинок, 1975 р. побудови, що входив до складу колгоспного двору по АДРЕСА_1 , належав його членам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , покійному чоловіку та батькові позивачів, на праві сумісної власності в рівних частках (по 1/3 частки). Право спільної сумісної

власності на даний житловий будинок колгоспного двору посвідчено записами в погосподарській книзі с. Йосиповичі станом на 1991-1995 рр., які визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності. Таким чином, спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на 1/3 частку житлового будинку колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 шляхом внесення Йосиповицькою сільською радою відповідних записів до погосподарської книги с. Йосиповичі та на 1/6 частку цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, позивач ОСОБА_1 подала позов також і в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , яка не має іншого житла, окрім спірного спадкового житлового будинку. Спадкові права на 1/2 частку житлового будинку колишнього колгоспного двору у позивачів виникли з часу відкриття спадщини після смерті їхнього чоловіка та батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Окрім того, оскільки в даному випадку йде мова про захист цивільного права неповнолітньої особи, відповідно позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, а тому строк позовної давності за цим позовом ще не почався, оскільки його подано в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , а отже підстав для застосування позовної давності не має.

Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Пилипів О. в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у їхній відсутності. В попередніх засіданнях, позов заперечили повністю з підстав викладених в письмовому запереченні. Зокрема вказала, що згідно свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української PCР ОСОБА_4 була надана земельна ділянка під забудову площею 0,08 га за рахунок фактичного користування на підставі рішення сільської ради №10 від 26.05.1972. В свідоцтві не зазначено, що це землі колгопного двору. Згідно витягу з погосподарської книги, який зберігається в інвентаризаційній справі будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 , який являється головою робітничого двору. На підставі п. 1 рішення виконкому Стрийської районної ради народних депутатів від 23.03.1995 №36 додатку №1 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .. Оформлення права власності на колгоспні двори передбачено окремо п. 3 і п.4 даного рішення. Також, позивачем долучено копії погосподарських книг з різними особовими рахунками. Згідно однієї - двір робітничий, згідно другої - колгоспний двір. Згідно витягу з погосподарських книги №500 від 16.10.2019 домогосподарство №115 (без вказання адреси) станом на 13.02.1993 (а не станом на 15.04.1991) відносилось до категорії «колгоспний двір».

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи будинок АДРЕСА_1 та інших документів - двір був у складі робітничих дворів.

Окрім того вказує, що в 1998 ОСОБА_4 було видано дублікат свідоцтва про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 замість втраченого свідоцтва про право особистої власності від 24.03.1995 на вказаний житловий будинок. Позивач зазначає, що оригінал свідоцтва про право особистої власності від 24.03.1995 знаходиться у неї. Тобто їй та її чоловіку ОСОБА_5 , який постійно проживав в спірному житловому будинку, було відомо про дане свідоцтво, яке зберігалось у них. Крім того, позивачем до позовної заяви долучено витяг про реєстрацію спадкової справи №41924407 від 27.10.2015 (спадкова справа №635/2015) та відповідь від нотаріуса №154/01-21 від 01.02.2016 про відмову видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , через відсутність правовстановлюючого документа на спірний будинок на ім`я ОСОБА_5 ..

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 04.02.2016 р. подала позов в Стрийський міськрайонний суд Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування за законом (справа №456/338/16-ц). В обгрунтування позову покликається на те, що батькові чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на праві особистої власності у відповідності до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 24.03.1995, належить житловий будинок

АДРЕСА_1 . Чоловік прийняв спадщину, але не зареєстрував право власності на вказане майно. В додатках до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право власності на будинок від 24.03.1995. Відтак вважає, що ОСОБА_1 станом на 04.02.2016 було достеменно відомо про наявність свідоцтва про право власності на жилий будинок від 24.03.1995. А позов про скасування даного свідоцтва позивачем подано лише 25.10.2019, після спливу трирічного строку позовної давності. Відтак просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не з`явились, однак подали до суду клопотання в якому просили розгляд справи проводити у їхній відсутності. При прийнятті рішення покладаються на думку суду.

Представник третьої особи служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не з`явились, однак подали до суду клопотання в якому просили розгляд справи проводити у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судом встановлено, що згідно Витягу з погосподарської книги с. Йосиповичі станом на 1991-1995 роки, виданого Йосиповицькою сільською радою 16.10.2019 № 500 вбачається, що станом на 13.02.1993 домогосподарство за № 115, яке відносилось до категорії «колгоспний двір», рахувалося за його членами: ОСОБА_4 (голова двору),

ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_5 (син). До складу, колгоспного двору входив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами 1975 року побудови, що розташований на земельній ділянці площею 0,08 га яка перебувала в спільному користуванні його членів (а.с. 25). Окрім того, факт належності даного нерухомого майна до колгоспного двору підтверджується завіреною копією сторінки з погосподарської книги с. Йосиповичі станом на 1991-1995 роки на домогосподарство о/р № 149 (а.с. 26). Оригінали погосподарських книг, були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, посвідченні копії з яких долучені до матеріалів справи.

Зазначене господарство було віднесено сільською радою до такої суспільної групи тому, що мати покійного чоловіка заявниці ОСОБА_6 була членом колгоспу «ім. 17 вересня» в смт. Дашава Стрийського району Львівської області, правонаступником якого є СТзОВ «Відродження», та працювала в ньому з 01.01.1950 по 31.12.1989, що підтверджується довідкою ліквідаційої комісії СТзОВ «Відродження» від 17.10.2019 № 42 та пенсійним посвідченням члена колгоспу №807688 від 02.03.1982 (а.с. 27, 28).

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді керується положеннями ЦК 1963 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону СРСР "Про власність в СРСР", який набрав чинності з 1.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР "Про власність в СРСР", застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Отже до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору,а саме:

а) відповідно до ст. ст. 120, 121 ЦК УРСР (1963 року) в редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо;

б) згідно ст. ст. 120-127 ЦК УРСР в редакції 1963 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб - членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб;

в) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право згідно ст. 126 ЦК УРСР, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

г) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст. 123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена

двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п. 20 "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів", затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69, в графі "суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства.

При цьому суд не приймає до уваги долучений до матеріалів справи копію витягу з по господарської книги с. Йосиповичі, в якому вказано, що спірне домоволодіння рахується за ОСОБА_4 голова двору (робітн.), оскільки копія вказаного витягом жодним чином не посвідчена, копія витягу нечітка, з такої незрозуміло коли і ким вона видана (а.с. 82).

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що господарство розташоване в АДРЕСА_1 до суспільної групи «колгоспний двір», та станом на 15.04.1991р. збереглося, членами колгоспного двору були ОСОБА_4 (голова двору), ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_5 (син).

Відтак, виходячи з рівного права всіх членів двору на їх спільне майно, розмір часток у вищевказаному колгоспному дворі кожного його члена, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , становив по 1/3 частині.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 15.02.1993, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 14) і на належне їй майно, а саме 1/3 ідеальну частку в спірному будинковолодінні відкрилась спадщина.

Відповідно до довідки Йосиповицької сільської ради Стрийського району від 16.10.2019 № 496 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була однією ж тією особою і доводилась дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20). Також, згідно копії експертного висновку, що міститься в матеріалах справи, офіційно документальним українським варіантом аналізованого особового імені є ОСОБА_12 . Варіанти цього імені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 українські ономастичні джерела фіксують як розмовний. (а.с.109)

Згідно зі ст. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. В разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963р.), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини.

А тому в даному випадку, згідно ст.529 ЦК України (1963р.) та враховуючи те, що інший син померлої ОСОБА_9 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) спадщини не приймав на час смерті матері в спірному будинку не проживав.Навпаки встановлено, що ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на час смерті матері ОСОБА_6 , постійно проживав зі своєю сім`єю в домогосподарстві по АДРЕСА_2 , вказане підтверджується відповіддю Йосиповицької сільської ради № 7 від 9.01.2020 на адвокатський запит та витягами з по господарських книг (а.с. 101-108). Тобто, спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , залишилися чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 ..

Відповідно до ст. 549 ЦК України чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті відповідно дружини та матері ОСОБА_6 продовжили проживати у спірному будинковолодінні.

Відтак спадщину, після смерті ОСОБА_6 прийняли її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_15 , а

тому виходячи із рівності часток у спадщині, розмір частки кожного із вищевказаних спадкоємців становить 1/6 ідеальну частку в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області, правонаступником якого є Стрийська районна державна адміністрація Львівської області, 24.031995 р. на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яке зареєстровано в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 за № 42, дублікат якого серія НОМЕР_4 виданий на підставі розпорядження голови Стрийської РДА Львівської області від 30.11.1998 № 676 на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований в Стрийському МБТІ від 02.12.1998 в реєстровій книзі № 1 (а.с. 35, 36).

У відповідності до абзацу 2 пункту 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української PCP від 31.01.1966 (в редакції чинній на момент видачі свідоцтва про право особистої власності нa жилий будинок), в свідоцтві про право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 27 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21 статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Тобто, беззаперечно встановлено, що дане господарство відносилося до суспільної групи «колгоспний двір» та частка всіх членів колгоспного двору, які проживали і були зареєстровані в вказаному будинковолодінні в період з 1980-х по 1991 роки, складала по 1/3 за кожним із членів колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_6 її частку(1/3) успадкували відповідно чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , яким відповідно стало належати по Ѕ частині спірного будинковолодіння.

Виходячи з цього, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане - виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області від 24.03.1995, яке зареєстроване в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 за № 42, дублікат якого серія НОМЕР_5 виданий на підставі розпорядження голови Стрийської РДА Львівської області від 30.11.1998 № 676 на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований в Стрийському МБТІ від 02.12.1998 в реєстровій книзі № 1, суперечить ст.ст. 120, 123. 126 ЦК УРСР від 1963 року (в редакції чинній станом на 24.03.1995) пункту 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP затвердженої Міністерством комунального господарства Української PCP від 31.01.1966 (в редакції чинній станом на 24.03.1995) та відповідно порушує спадкові права і інтереси позивачів, а відтак підлягає скасуванню.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 від 11.03.1999 (а.с. 15).

Ще за життя ОСОБА_4 склав заповіт, який був зареєстрований 1.10.1998р. в Йосиповицькій сільській раді, згідно якого все своє майно заповів сину ОСОБА_9 (а.с. 33-34). Вказаний заповіт на даний час оскаржений позивачем ОСОБА_1 в судовому порядку з підстав того, що такий був складений за місяць до смерті спадкодавця, який на той час важко хворів, зазначеним заповітом був скасований попередній заповіт складений ОСОБА_4 в 1996 році на сина ОСОБА_5 ..

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 16.06.2015р., ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17). Проте за життя, останній не оформив за собою право на частку в спірному будинковолодінні.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_8 від 25.02.1999р, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрували шлюб 12.02.1998р., дружина змінила прізвище на « ОСОБА_16 » (а.с. 11).

Від даного шлюбу в ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_9 (а.с. 9).

Згідно довідки Йосиповицької сільської ради Стрийського району від 16.10.2019 № 498 ОСОБА_5 на день своєї смерті постійно проживав житловому будинку по АДРЕСА_1 та за життя заповіту в Йосиповицькій сільській раді не складав (а.с. 22).

Відповідно до довідки Йосиповицької сільської ради від 16.10.2019 № 499 до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , входять ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (донька), які прийняли спадщину в шестимісячний строк, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем за однією адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Йосиповицької сільської ради від 17.09.2019 № 435 (а.с. 19) та довідкою №498 від 16.10.2019 (а.с. 22).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи від 27.10.2015 року № 41924407, Стрийською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_1 заведено спадкову справу № 635/2015 (а.с. 37).

Проте, листом за № 154/01-21 від 01.02.2016, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 38).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги на дане спадкове майно були Дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої та третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

У своїй Постанові від 23.01.2013 р., яка ухвалена в справі № 6-164 цс 12. Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені чи не визнані права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). В пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що домогосподарство за АДРЕСА_1 , відносилось до категорії «колгоспний двір» та рахувалося за його членами: ОСОБА_4 (голова двору), ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_5 (син), тобто кожному з них належало по 1/3 ідеальній частині такого. Після смерті ОСОБА_6 , її частку в домоволодінні успадкували чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , і таким стало належати по Ѕ частині домоволодіння. Всупереч наведеному, виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області, 24.03.1995 р. на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на увесь спірний жилий будинок, яке (свідоцтво) підлягає скасуванню. В свою чергі позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , після смерті чоловіка та батька ОСОБА_5 вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час його смерті постійно проживали з ним за однією адресою, окрім того вчасно звернулись з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а відтак за такими слід визнати право власності по ј частині будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то така задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалась чи могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 261 ЦПК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дні досягнення нею повноліття. Оскільки позов подано у інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також враховуючи те, що з часу відкриття спадщини порушення спадкових прав та інтересів позивача та її малолітньої дитини мають триваючий характер, суд приходить до переконання, що підстав для застосування строку позовної давності не має.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачів понесені ними судові витрати.

На підставі ст.ст.328, 1217, 1259, 1267-1269 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12-13, 23, 76, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області від 24.03.1995 року, яке зареєстроване в Стрийському МБТІ від 03.05.1995 року за № 42, дублікат якого серія НОМЕР_5 виданий на підставі розпорядження голови Стрийської РДА Львівської області від 30.11.1998 № 676 на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований в Стрийському МБТІ від 02.12.1998 в реєстровій книзі № 1.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_10 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 право власності по 1/4 частині житлового будинку (літера «А-1») з підвалом (літера «а1»), прибудовою (літера «а2»), сходами (літера «а3»), входом в підвал (літера «а4») загальною площею 136,9 кв.м., житловою площею 75.0 кв.м та допоміжною 61.9 кв.м., з господарськими будівлями - сараєм (літера «Б»), сараєм (літера «В»), убиральнею (літера «Г»), літньою кухнею (літера «Д»), гаражом (літера «Ж»), сараєм (літера «З») та господарськими спорудами - колодязем (літера «К»), огорожами № 1, № 2, № 4, воротами № 3, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів