ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 384/694/19

провадження № 22-ц/4809/650/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ПСП "Мир",

представник позивача - адвокат Іванов С. І.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іванова Сергій Івановича, який представляє інтереси Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир», на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2020 року у складі головуючого судді Галицького В. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2019 року адвокат Іванов С. І., який представляє інтереси Приватного сільськогосподарського підприємства "Мир" (далі ПСП "Мир"), звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 40 договору оренди земельної ділянки площею 4,7370 га, з кадастровим номером :02:000:0313, що розташована в межах Станкуватської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, укладеного 12.07.2010 між ОСОБА_2 та ПСП "Мир".

Позовні вимоги мотивовано тим, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений строком на 10 років і зареєстрований у відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 22.11.2011 року, про що в державному реєстрі земель зроблено запис № 00236.

Умови п.8 договору встановлено, що він укладено на 10 років з моменту державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Пунктом 36 договору сторони передбачили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Пункт 39 передбачає, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом, виданого 11.07.2017, відповідач ОСОБА_1 успадкувала спірну земельну ділянку після смерті її діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2019 році відповідач ОСОБА_1 звернулась до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ПСП «Мир» про розірвання договору в односторонньому порядку на підставі пункту 40 оспорюваного договору, і тоді ж позивач довідався, що всупереч його волі у зазначеному пункті договору оренди кульковою ручкою закреслено «не» у словосполученні "не є підставою", та поставлено підпис від імені ОСОБА_2 , підпису представника ПСП «Мир» та відбитку печатки підприємства під закресленим словосполученням немає.

Позивач, посилаючись на ч. 1 ст.651, ст. 654 ЦК України, та ст. 30 Закону України "Про оренду землі", вважає, що ОСОБА_2 всупереч вказаним нормам закону та вимогам пункту 39 договору оренди, без погодження з орендарем, самостійно вніс зміни до істотних умов договору, а саме стосовно умови щодо підстав і порядку розірвання договору оренди землі, внаслідок чого за пунктом 40 договору стало передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Позивач стверджує, що орендодавець діяв всупереч своїй попередній поведінці, а саме спочатку погодив всі умови договору оренди землі, а потім самостійно, без погодження з іншою стороною правочину вніс зміни до його тексту.

За вказаних підстав позивач вважає п. 40 договору оренди земельної ділянки від 12.07.2010 недійсним.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ПСП "Мир" адвокат Іванов С. І. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Судом не дано оцінки обставинам, що при укладенні договору оренди всі три його примірники були передані ОСОБА_2 для узгодження, останній їх підписав та передав ПСП «Мир» для державної реєстрації, яка відбулася відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 22.11.2011 року, про що державному реєстрі земель зроблено запис №00236.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 успадкувала спірну земельну ділянку та звернулася до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовом про про розірвання спірного договору оренди землі, посилаючись на п. 40 цього договору, в якому закреслено словосполучення «не», вказаний пункт договору, який є істотною умовою цього правочину можна трактувати як такий, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Позивач стверджує, що дізнався про закреслення кулькової ручкою словосполучення «не», під яким стоїть відбиток підпису ОСОБА_2 , після звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою. Підпису під закресленим словосполученням посадової особи ПСП «Мир» та відбитку печатки підприємства немає.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Цивільного кодексу України та норм Закону України «Про оренду землі».

Посилається на ч. 1 ст.651 ЦК України, згідно якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Та на п. 36 договору, згідно якого, сторонами встановлено, що зміна умов договору здійснюється лише письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Вказана норма також передбачена ст. 30 Закону України "Про оренду землі", а саме в ній зазначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту; умови та порядок внесення змін до договору оренди землі врегульовано статтею 30 Закону України "Про оренду землі".

Оскільки сторони, з моменту укладення спірного договору будь яких додаткових угод до цього договору не укладали, перемовин не вели, то вважає, що ОСОБА_2 , ігноруючи норми Закону України «Про оренду землі», порушуючи вимоги ст.651 ЦК України, а також не дивлячись на пункт 39 цього договору, без погодження з іншою стороною цього договору, самостійно вніс зміни до істотних умов договору, а саме стосовно умови щодо порядку розірвання договору оренди землі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника ПСП "Мир" адвоката Іванова С. І., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

12.07.2010 орендодавець ОСОБА_2 та орендар ПСП «Мир» уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,74 га, строком на 10 років, визначили орендну плату в розмірі 3 % від вартості земельної ділянки, договір зареєстрований у відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 22.12.2011, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №00236 (а.с. 10-11, 45-46).

Пунктом 36 договору сторони передбачили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Згідно п. 39 розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Пунктом 40 договору передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. В обох наявних у справі примірниках договору (наявного у позивача та наданого відділом у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) «не» перед словосполученням "є підставою" закреслено, під чим стоїть підпис від імені ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оспорюваний договір підписано обома сторонами, скріплено печаткою ПСП «Мир», зареєстровано у відділі Держкомзему Вільшанського району Кіровоградської області 22.12.2011.

З тексту договору оренди землі вбачається, що сторони погодили усі його істотні умови, після його підписання передали для проведення державної реєстрації.

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права згідно вказаного договору оренди земельної ділянки площею 4,737 га, кадастровий номер :02:000:0313, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване право оренди ПСП «Мир» (а.с.13).

Тривалий час передбачені оспорюваним правочином зобов`язання виконувались сторонами, до переходу права власності на орендовану земельну ділянку до відповідача у даній справі будь-які спори щодо укладення, реєстрації та виконання спірного договору оренди землі не виникали.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 3 ЦК України презюмує свободу договорів разом із рівністю учасників цивільних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність як загальні засади цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору оренди, істотними умовами договору оренди землі є: Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, які знаходяться у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (частина перша статті 30 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

Частиною першою статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони договору оренди земельної ділянки від 12.07.2010, державна реєстрація якого вчинена 22.12.2011, погодили усі його істотні умови, в тому числі строк дії, підстави та порядок зміни умов договору і припинення його дії, умови реєстрації, розмір орендної плати, що підтверджується підписами від імені сторін та печаткою юридичної особи.

Відповідно до п. 40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. "Не" у словосполученні "не є підставою" закреслене, під ним підпис від імені ОСОБА_2 .

Вказаний пункт оспорюваного договору в такій редакції був викладений на момент державної реєстрації договору оренди землі.

Доказів того, що волевиявлення учасників правочину при підписанні договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, а також не узгодження ними положень, зокрема п. 40, договору перед його державною реєстрацією, позивачем не надано, обставини, на які він посилається в обгрунтування своїх доводів, грунтуються на припущеннях.

Доводи позивача про недотримання стороною орендодавця в момент вчинення оспорюваного правочину встановлених ст. 203 ЦК України вимог не знайшли свого підтвердження.

Твердження позивача, що ОСОБА_2 , діяв всупереч своїй попередній поведінці, а саме спочатку погодив всі умови договору оренди землі, а потім самостійно, без погодження з іншою стороною правочину вніс зміни до тексту договору і в такій редакції подав його до органу деражвної реєстрації, не доведені належними та допустими доказами.

Позивач мав в своєму розпорядженні примірник оспореного договору оренди землі після його державної реєстрації і протягом восьми років виконував його умови, до переходу права власності на орендовану ділянку до спадкоємиці орендодавця не мав заперечень щодо викладення п. 40 договору в редакції, що була на момент державної реєстрації і набрання чинності договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив обставини, на які сторони, посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, наявні у матеріалах справи докази, дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іванова Сергій Івановича, який представляє інтереси Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир», залишити без задоволення.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді А. М. Головань

С. А. Кіселик