Провадження № 2/679/52/2020
Справа № 679/1334/19
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

20 травня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/1334/19,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 .В.,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договорів поруки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договорів поруки.

16 вересня 2019 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 жовтня 2019 року.

Судова повістка про виклик ОСОБА_2 у підготовче засідання на 15 жовтня 2019 року, яка була направлена на зазначену у позовній заяві позивачем адресу: АДРЕСА_1 , повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній».

28 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив надати для ознайомлення матеріали справи за своїм позовом та можливість їх скопіювати.

01 листопада 2019 року позивач, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився. Водночас представник останнього ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, оскільки такий у засідання з`явитися не може через тимчасову непрацездатність.

22 листопада 2019 року та 17 грудня 2019 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 . Позивач у названі засідання не з`явився, судові повістки повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній».

24 грудня 2019 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій останній повідомив, що 24 грудня 2019 року ним в односторонньому порядку розірвано договір про надання правничої допомоги в цивільній справі від 30 серпня 2019 року з ОСОБА_4 у зв`язку з невиконанням останнім своїх зобов`язань за договором, а тому в подальшому він не представлятиме інтереси ОСОБА_2 . Також ОСОБА_3 у поданій заяві зазначив, що 23 грудня 2019 року повідомляв позивача про дату та час розгляду його справи Нетішинським міським судом Хмельницької області.

13 лютого 2020 року,11 березня 2020 року та 04 травня 2020 року підготовче засідання було відкладено у зв`язку з відсутністю сторін. Згідно доповідних записок судового розпорядника судові повістки адресовані ОСОБА_2 вручені не були через відсутність останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

Не з`явився позивач у підготовче засідання і 20 травня 2020 року, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання, повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль, ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальний закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.

Таким чином, саме факт неявки позивача в судове засідання вдруге, тобто повторно, за наявності вищевикладених умов у їх сукупності є підставою для залишення позову без розгляду.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, що визначено ч. 3 ст. 128 ЦПК України.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку учасників справи, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов`язки учасників справи, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі. Проте, на переконання суду, позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Зазначене узгоджується із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У той же час, неодноразові неявки позивача, які є безумовним проявленням неповаги до суду, позбавляють суд можливості своєчасно розглянути справу, що призводить до порушення прав учасників процесу та норм процесуального законодавства.

Згідно з вимогами ЦПК України, суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, що знайшло своє відображення в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вих. №6-60/0/4-12 від 18 січня 2012 року, що був надісланий на адресу голів Апеляційного суду АРК, апеляційних судів областей, м. Києва і Севастополя.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі (№6-24063ск15), згідно якої, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши норми ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов висновку про те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату судового засідання, повторно не з`явилась до суду. При цьому ВССУ вказав на те, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а позивачка, при цьому, і не з`являється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.

Зазначена норма дисциплінує заявника, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо заявник не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава -учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року №1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України та враховуючи те, що у поштових повідомленнях, які повернулися на адресу суду, наявні відмітки про відсутність позивача за адресою його місцязнаходження, суд вважає, що останній належним чином повідомлявся про час, місце та дату розгляду справи шляхом надіслання повісток на зазначену ним у позові адресу.

При цьому суд приймає до уваги те, що ОСОБА_2 протягом періоду перебування даної справи на розгляді іншої адреси свого місцезнаходження, місця проживання чи перебування не повідомляв суду. Не зазначав про зміну такої адреси останній і у поданій ним 28 жовтня 2019 року заяві про ознайомлення з матеріалами справи. Будь-яких інших заяв, в тому числі і про розгляд справи за відсутності позивача, від останнього не надходило.

За наведених вище обставин суд вважає, що наявні підстави для залишення позову без розгляду, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 128, 200, 223, 257, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договорів поруки - залишити без розгляду.

Позивачу роз`яснити, що залишення позову без розгляду не позбавляє його права на повторне звернення до суду з таких же підстав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Суддя О.М. Гавриленко