печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Підпалого В.В.,

за участю секретаря Маленівській К.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки, посилаючись на те, що він 08.07.2016 р. був прийнятий на роботу, згідно Наказу від 07.07.2016 р. № 1/ОС на посаду старшого електромеханіка дільниці І групи у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «»Українська залізниця». Звільнений 19.05.2017 р. з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, відповідно Наказу №589/ДН-ос, про що зроблена відмітка в трудовій книжці. На день звільнення Позивача була нарахована, але невиплачена заробітна плата з березня 2017 року по 19.05.2017р., грошова компенсація за невикористану відпустку становить 14 099,13 грн. Позивачем було отримано тільки аванс за березень 2017 року в розмірі 650,00 грн. Відповідач заборгував Позивачу за березень 2017 року 6 464,29 грн., за квітень 2017 року - 3 182,91 грн., за травень 2017 року - 5 101,93 грн. Підприємство на теперішній час розташоване на непідконтрольній українській владі території. По теперішній час суми, що належать Позивачу від підприємства не виплачені. Просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 14 099,13 грн., суму середнього заробітку за період затримки з 20.05.2017 р. по 30.05.2018 р. в розмірі 98 038,24 грн.

Ухвалою суду від 01.06.2018 р. року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але на адрес суду від нього надійшов відзив, де представник відповідача заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Так ПАТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться за адресою: 84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. Порядок проведення касових операцій регламентується Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 р. №637 (зі змінами і доповненнями). Фактичне місце роботи позивача є м. Донецьк, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з позивачем. Вважає, що відсутність первинних документів щодо нарахування та виплати заробітної плати та інших виплат мали місце внаслідок форсмажорних обставин, що також підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 за №126/2-21-102. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Позивач 08.07.2016 р. був прийнятий на роботу, згідно Наказу від 07.07.2016 р. № 1/ОС на посаду старшого електромеханіка дільниці І групи у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «»Українська залізниця». Як вбачається з трудової книжки позивача звільнений 19.05.2017 р. з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, відповідно Наказу №589/ДН-ос. Підписано начальником відділу кадрів та стоїть печатка ПАТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» (а.с.10).

Так суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо поважності причин виникнення заборгованості по заробітній платі перед позивачем з приводу того, що ПАТ «Укрзалізниця» утворена як нова юридична особа.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).

Згідно п.6 ст.2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до Закону № 4442-VI постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до частини 4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За змістом частини 1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Отже, ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем та у повному обсязі несе обовязок оплати праці перед позивачем.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця.

З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року, який базується на довідках про доходи, надані ВП ДС «Станція Донецьк» структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця «Публічного товариства «Українська залізниця» та підписаної бухгалтером ВП ДС «Донецьк» та начальником ВП ДС «Донецьк» вбачається, що ОСОБА_1 нарахована за березень 2017 року по травень 2017 року заробітну плату в загальній сумі 14 749,13 грн.(а.с. 11-13).

Що стосується вимог позивача про виплату їй компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги суд виходить з наступного.

З розрахунку оплати відпустки за період з липня 2016 року по травень 2017 року, який наданий ВП ДС «Станція Донецьк», що є структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця «Публічного товариства «Українська залізниця» та підписаний бухгалтером ВП ДС «Донецьк» та начальником ВП ДС «Донецьк» вбачається, що ОСОБА_1 нарахована до виплати компенсація за невикористану відпустку за вищевказаний період в загальній сумі 14 099,13 грн.

Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що при звільненні ОСОБА_1 йому належала до сплати сума невиплаченої заробітної плати, яка відповідно до довідок розрахунків заробітної плати за період з березня по травень 2017 року складає 14 749,13 грн.; компенсація за невикористану відпустку за період з липня 2016 року по травень 2017 року у розмірі 14 099,13 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених довідок та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.

Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників (п.1.1). У формах державних статистичних спостережень відображаються нарахування працівникам підприємства у відповідності до розрахунково-платіжних документів незалежно від терміну їхніх фактичних виплат. Зазначені суми наводяться до утримання прибуткового податку та внесків працівників на обов`язкове державне соціальне страхування (п.1.4.).

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзаців 3,4 пункту 2 розділу 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку № 100).

Крім того, положеннями розділу III Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

З трудової книжки позивача, вбачається, що він звільнена із займаної посад 19.05.2017 р.

Судом визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після звільнення позивача, тобто з 20.05.2017 року по 30.05.2018 року.

Суд, перевіривши розрахунок середнього заробітку, наданий Позивачем, де вказано, що він проведений на підставі відомостей про заробітну плату за березень та квітень 2017 року (6464,29 + 3182,91) (18 + 19) = 260,74 грн. період затримки складає 376 днів: 376*260,74=98 038,24, приходить до наступного.

Середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 98 038,24 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується посилання відповідача на науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, то суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (ст. 10 Закону № 1669).

Разом з тим, суд зазначає, що Законом № 1669 не непередбачено звільнення суб`єктів господарювання від своєчасного виконання своїх обов`язків у сфері законодавства про працю, а тому, в даному випадку, висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 має виключно інформаційний характер та не є належним доказом, який би свідчив, що порушення регіональною філією "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" законодавства про працю відбулось під впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З урахуванням вищевикладеного, суд задовольняє позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 14 099,13 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 98 038,24 грн.

У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки, - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 14 099,13 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 98 038,24 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 1762,00 грн. на користь держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: АТ «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, )

Суддя В.В. Підпалий