Провадження № 6/686/242/20
УХВАЛА

18 травня 2020 року

Хмельницький міськрайонний суд

в складі:головуючого судді Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький подання головного державного виконавця Першого відділу ДВС міста Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

встановив:

У травні 2020 року головний державний виконавець Першого відділу ДВС міста Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції звернувся до суду із поданням, в якому зазначає, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з з ОСОБА_1 коштів на загальну суму 78276,72 грн, до складу якого входить: 1. Виконавче провадження №55496110 по виконанню виконавчого листа № 1кп/686/252/2015 від 29.09.2015 Хмельницького міськрайониого суду про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000,00 грн.. Виконане провадження відкрито 09.01.2018. 2. Виконавче провадження №55496171 по виконанню виконавчого листа №1- кн/686/252/2015 від 29.09.2015 Хмельницького міськрайониого суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000,00 гри.. Виконане провадження відкрито 10,01.2018. 3. Виконавчого провадження №58323070 по виконанню вимоги №ф-42378-17у від 09.11.2018 ГУ ДФС у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Хмельницькій області 15819,54 грн. Виконане провадження відкрито 08.02.2019. 4. Виконавче провадження №59695303 но виконанню вимоги №ф-42378-17у від 07.02.2019 ГУ ДФС у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Хмельницькій області 2457,18 грн.. Виконане провадження відкрито 02.08.2018..

Державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження по виконанню виконавчих листів та вимог відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Рішення та вимоги боржником не виконано, будь-яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Просить розглянути подання про тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника у зв`язку із ухиленням від виконання рішень суду та вимог.

В судове засідання представник Першого відділу ДВС міста Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Суд, перевіривши матеріали справи доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні подання виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-ХІІ передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Разом із тим, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, вимог, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець провів наступні дії:

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником нерухомість не обліковується.

Згідно відповіді та витягу з Єдиного державного реєстру МВС інформація про зареєстровані за боржником авто відсутня.

Згідно відповіді ГУ Дежспоживслужби в Хмельницькій області інформація про зареєстровані за боржником трактори та сільськогосподарську техніку відсутня.

З метою забезпечення виконання рішення арешт накладено на все рухоме та все нерухоме майно.

Згідно відповідей ПФУ боржник пенсію не отримує, за трудовим та цивільно-правовим договором не працює.

Згідно відповідей ДНІ боржник на обліку як підприємець не перебуває, за боржником не обліковуються рахунки у банківських установах. З метою забезпечення виконання рішення винесено постанову про арешт коштів боржника, однак кошти на рахунках відсутні.

Згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради боржник на обліку не значиться.

За адресою вказаною у виконавчому документі вхідні двері ніхто не відкриває, про що складено акт державного виконавця.

Боржнику надсилався виклик до державного виконавця. За вказаними викликами боржник не з`являвся.

28.12.2818 о 10 год 15 хв боржник з`явився на прийом до державного виконавця. Від надання письмових пояснень відмовився. В усному порядку .повідомив, що сплачувати заборгованість відмовляється, реквізити сплати отримав. Про що складено акт державного виконавця.

Згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду №686/2285.6/18 від 11.10.2018 боржника оголошено в розшук. Станом на 07.05.2020, боржника не знайдено.

Згідно відповіді УДМС України в Хмельницькій області боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 29.04.2017 р.

Згідно відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за 2017-2020 рр.. боржник неодноразово перетинає державний кордон України. Перетин державного кордону за 2019-2020 рр здійснюється майже щомісяця, Згідно даної інформації боржник в черговий раз виїхав за кордон 12.01.2020..

Проте, у матеріалах виконавчого провадження відсутні достатні та об`єктивні докази про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення. А саме, згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради боржник на обліку не значиться, що свідчить про те, що виклики він міг і не отримувати за адресою наявною у державного виконавця.

Державний виконавець не довів цієї обставини, внаслідок чого у суду відсутні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну (частина друга). На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, п. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (п. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб - кредиторів (п. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

У справі, яка розглядається судом, з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_1 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Проте, судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду, вимоги та навмисно не виконує їх, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням та вимогами.

Також відсутні дані про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон буде сприяти погашенню заборгованості перед стягувачами, у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом).

Керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд

постановив:

В задоволенні подання головного державного виконавця Першого відділу ДВС міста Хмельницький Центрально-західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Хмельницького апеляційного суду області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: