ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/14661/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/715/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бечка Є.М., Вінгаль В.М.,

учасники судового процессу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ,

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

прізвище судді: Карапута Л. В.; час та місце ухвалення рішення: 12 год. 48 хв. м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 21 лютого 2020 року;

УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, посилаючись на те, що з 02.04.2016 по 30.05.2018 року, за час одноособового проживання відповідача у спірній квартирі без належних правових підстав виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 20124 грн. 01 коп., яку позивач сплатив після відновлення можливості проживання у спірній квартирі, а тому вважав, що понесені ним витрати є його збитками, які підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається тільки на положення ст. 322 ЦК України, не враховуючи приписи спеціальної норми матеріального права, а саме, ст. 1 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги», якою визначено, що споживачем комунальних послуг може бути інша, окрім власника особа, яка користується об`єктом нерухомого майна та отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою укладено відповідний договір.

Зазначивши про те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував, що саме ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, а тому в силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані послуги має індивідуальний споживач, а не власник квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказувала, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.01.2000 року власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі з 23.11.2001 року та знята з реєстрації 02.04.2016 року.

ОСОБА_3 став власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04.12.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру (а.с. 5).

Згідно з даними Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради ОСОБА_1 є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 з часу її придбання (а.с.21). В подальшому, після зміни власника квартири на підставі договору дарування від 04.12.2015 року, правовий статус ОСОБА_1 в зазначеній квартирі новим власником визначено не було та належних доказів про вирішення зазначеного питання не подано.

Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, в тому числі нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та обґрунтовано виходив із того, що позивачем не було подано суду належних та достовірних доказів щодо здійснення особисто ОСОБА_1 оплати комунальних послуг за спірний період, а не будь-якою іншою особою.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що саме ОСОБА_1 як індивідуальний споживач мав право сплачувати заборгованість за комунальні послуги, а не власник, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки належних доказів, а саме, квитанцій про сплату за комунальні послуги безпосередньо ОСОБА_1 суду подано не було.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без зміни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2020 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: