Номер провадження: 22-ц/813/2927/20
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 (треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції) про звільнення майна з-під арешту, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Пучкової І.М. 17 січня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 (треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції) про звільнення майна з-під арешту (а.с. 2-4, 96-98).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено (а.с. 151).

На вказане рішення суду була принесена апеляційна скарга представником ПАТ КБ «Приватбанк».

У процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що однією з позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» є зняття арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений 02 серпня 2010 року постановою про накладення арешту №114 СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ст.слідчим Даменцова В.О., запис у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №10117664 від 06 серпня 2010 року.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до положень статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тобто порядок скасування арешту майна, що накладений у межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України і, відповідно, підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Отже, законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна.

Викладене свідчить, що судом апеляційної інстанції не може бути вирішено питання про звільнення майна з-під арешту, накладеного у межах кримінального провадження, адже в силу наведених норм закону цей спір повинен розглядатися у порядку кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог з одночасним роз`ясненням, що вказані вимоги підлягають розгляду у порядку кримінального судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про зняття арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного 02 серпня 2010 року постановою про накладення арешту №114 СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ст.слідчим Даменцова В.О., запис у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №10117664 від 06 серпня 2010 року, - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін