Справа № 132/2193/13-ц
Провадження № 22-ц/801/571/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокуСправа № 132/2193/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., скаржниць, осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

рівни, ОСОБА_9 про визнання права влас-

ності на спадщину за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Калинівці Вінницької об-ласті за головування судді Аліменка Ю. О.,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2013 року ОСОБА_3 звернувся у Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його та відповідачів мати ОСОБА_11 , яка за життя мешкала в с. Кіровка Калинівського району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку ( пай ) площею 2,78 в умовних кадас-трових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Мічурінець» с. Кіровка Калинівського району Вінницької області, та належала померлій на підставі сертифіката про право на земельну частку ( пай ) серії ВН № 0202713 і майновий пай вартістю 747,00 гривень, що становить 0,0240% пайового фонду СВК «Мічурінець», та належав ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподрського підпри-ємства ( майновий сертифікат ) серії ВІ VII № 005775 . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, прийняв спадщину, вступивши в управління спадко-вим майном, 09 листопада 2011 року отримав вказане свідоцтво про право влас-ності на майновий пай. Крім позивача спадкоємцями померлої першої черги є його рідні брат та сестри, діти ОСОБА_11 , відповідачі у справі, які спад-щину не прийняли, на неї не претендують, подали заяви про відмову від спад-щини. Проте оформити спадкові права ОСОБА_3 не може оскільки серти-фікат про право власності на земельну частку частку ( пай ) його мати не отри-мувала, а свідоцтво про право на майновий пай ним самим отриманий після її смерті у 2011 році. ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11 на земель-ну частку ( пай ) розміром 2,78 в ум.кад.га, вартістю 70488,00 гривень, що пере-буває у колективній власності КСП «Мічурінець» с. Кіровка Калинівського ра-йону Вінницької області, та належала померлій на підставі сертифіката про пра-во на земельну частку ( пай ) серії ВН № 0202713 та на майновий пай вартістю 747,00 гривень, що становить 0,0240% пайового фонду СВК «Мічурінець», що належав ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ВІ VII № 005775 ( а. с. 3-4 ).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року позов задоволений. За ОСОБА_3 визнане право власності у по-рядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кали-нівка Вінницької області матері ОСОБА_11 на земельну частку ( пай ) роз-міром 2,78 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 70488,00 гривень, що пе-ребуває у колективній власності КСП «Мічурінець» с. Кіровка Калинівського району Вінницької області, та належала померлій на підставі сертифіката про право на земельну частку ( пай ) серії ВН № 0202713, виданого 05 грудня 1996 року Калинівською райдержадміністрацією Вінницької області; на майновий пай вартістю 747,00 гривень або 0,0240%, що перебуває в КСП «Мічурінець» с. Кіровка Калинівського району Вінницької області та належав ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Мічурі-нець» серії ВІ VII № 005775 , виданого 09 листопада 2011 року Кіровською сільською радою Калинівського району Вінницької області ( а. с. 41-43 ).

30 січня 2020 року до суду надійшла апеляційна скарга осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення суду першої інстан-ції від 20 червня 2013 року. Скаржниці вважають оскаржуване рішення неза-конним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлен-ня усіх істотних обставин, що мають значення у справі, з порушенням прав та інтересів інших осіб, не залучених до участі у справі ( а. с. 49-54 ).

24 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_12 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де позивач за-значає, що доводи апеляційної скарги безпідставні, їх не слід брати до уваги. Виклавши у відзиві фактичні обставини справи, позивач вказує, що між рідни-ми братами та сестрами як спадкоємцями ОСОБА_11 було спільно виріше-но оформлення спадкової земельної частки ( паю ) здійснити саме на нього, ОСОБА_13 . Проти такого рішення ніхто не заперечував, ніхто із спадкоємців не звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Ствер-джуючи факт прийняття спадщини шляхом отримання у грудні 1996 року в сільській раді сертифікату на право на земельну частку серії ВН № 0202713 , ОСОБА_14 зазначає, що повідомляв сестру ОСОБА_1 про свій намір звер-нутися в суд з даним позовом. Вона, послаючись на віддалене місце проживан-ня у м. Харкові, відсутність коштів для явки в суд, визначення її по батькові не « ОСОБА_15 », а « ОСОБА_16 » просила не залучати її до участі у справі. Проти оформлення спадщини на позивача ОСОБА_1 не заперечувала. Скаржниця ОСОБА_2 була дружиною покійного брата позивача ОСОБА_17 , який помер у 2006 році, але за життя також на спадщину після смерті матері не пре-тендував. Мати у свій час подарувала ОСОБА_17 належний їй будинок. Скаржниця ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_17 . Позивач вважає ос-каржуване рішення суду законним, обгрунтованим, на його думку підстав для скасування рішення немає. Лише він один прийняв спадщину в установленому порядку. Згідно норм ЦК України у редакції 1963 року інші спадкоємці у перед-бачений законом строк із заявами про прийняття спадщини не зверталися, спад-кова справа після смерті ОСОБА_11 не заводилася. Скаржницям було відо-мо про відкриття спадщини, її склад, але вони жодних відповідних дій не вчи-нили, тому згідно вимог чинного на той час законодавства вони вважаються та-кими, що відмовилися від прийняття спадщини. Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки су-ду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться фактич-но до незгоди скаржниць з висновками суду першої інстанції, з їх оцінкою, то-му не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матерільного і процесуального права, яке призвело або могло призвести до не-правильного вирішення справи. ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу за-лишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін (а. с. 101-104).

24 лютого 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апе-ляційну скаргу відповідачів у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які стверджують про безпідставність доводів скарги. ОСОБА_11 останні дев'-ять років до своєї смерті у 1996 році проживала у доньки ОСОБА_8 , яка через похилий вік матері та стан її здоров`я доглядала за нею. Такі обставини доводяться довідками сільської ради. Після смерті матері усі її діти без будь-яких заперечень узгодили між собою аби земельну частку ( пай ) як спадщину оформив собі найменший брат ОСОБА_3 , у якого знаходився оригінал сертифікату про право на земельну частку ( пай ). ОСОБА_1 сама просила не зазначати її стороною у позові до суду, оскільки проти звернення ОСОБА_3 в суд вона не заперечувала, у судове засідання приїжджати з м. Харкова наміру не мала. Їй було відомо про зміст рішення суду за позовом брата, яке те-пер нею оскаржується. Проте рішення суду на користь ОСОБА_3 є закон-ним та обгрунтованим. Ніхто із спадкоємців ОСОБА_11 не звертався за прийняттям спадщини у передбачений законом строк, спадкова справа узагалі не відкривалася. З висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, який у передбачений законом строк, у передбаченому по-рядку прийняв спадщину після смерті матері слід погодитися, тому оскаржува-не рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга підлягає відхи-ленню ( а. с. 120-122 ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судово-го рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дій-шов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у цій ци-вільній справі.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, об'єктивним і справедливим.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати учасників справи ОСОБА_11 , яка фактич-но протягом останніх дев`яти років свого життя та на день смерті проживала без реєстрації у своєї доньки відповідачки у справі ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 ласті. Весь час ОСОБА_11 була зареєстрована по АДРЕСА_2 у цьому ж селі, у будинку, який у 1994 році ( за два роки до смерті ) подарувала синові ОСОБА_17 . У цьому будинку крім неї були зареєс-тровані та проживали її син ОСОБА_17 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), по даний час її невістка скаржниця у справі ОСОБА_2 та двоє внуків. Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на належне їй майно: земельну частку ( пай ) розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах вартістю 70448,00 гривень, належну померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку ( пай ) від 05 грудня 1996 року серії ВН № 0202713, та на майновий пай у розмі-рі 747,00 гривень або 0,0240%, що перебуває у КСП «Мічурінець» с. Кіровка Калинівського району Вінницької області, належний померлій на підставі сві-доцтва про право власності на майновий пай члена КСП ( майновий сертифікат) від 09 листопада 2011 року серії ВІ VІІ № 005775 .

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, який фактично прийняв спад-щину, вступивши в управління спадковим майном, отримав у 2011 році свідоц-тво про право власності на майновий пай, належний покійній матері, володів сертифікатом на право на земельну ділянку ( пай ), виданим на її ім`я, здійснив поховання матері. Відповідачі як спадкоємці першої черги за законом на спад-кове майно не претендували, подали суду відповідні заяви, спадщину взагалі не приймали. Суд першої інстанції врахував, що оформити спадкові права ОСОБА_19 не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на спад-кове майно видані на ім`я ОСОБА_11 уже після її смерті.

Оскаржуючи рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на те, що вони не були залучені до участі у справі: ОСОБА_1 як рідна сестра ОСОБА_3 та спадкоємиця за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_11 ; ОСОБА_2 як спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 подружжя ОСОБА_17 , сина покійної ОСОБА_11 , який фак-тично прийняв спадщину через спільну із спадкодавицею реєстрацію у будинку АДРЕСА_2 , однак спадщину документально не оформив у зв`язку зі смер-тю у 2006 році. Суд, вирішуючи справу, не витребував з нотаріальної контори спадкову справу щодо майна спадкодавиці та не перевірив, хто відмовився від її прийняття. Безпідставним, на думку скаржниць, є твердження ОСОБА_3 про прийняття ним спадщини, оскільки будинок АДРЕСА_2 , де спадкодавиця була зареєстрована, ще 15 листопада 1994 року вона по-дарувала синові ОСОБА_17 .

Посилаючись на ухвалення судом рішення у цій цивільній справі, яким по-рушені їхні права, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати це рішення, ух-валити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи, не є такими, що заслуговують на увагу. Запере-чення скаржниць стосовно прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері спростовуються наявними у справі безспірними документальними дока-зами.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, ко-ристуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності на-бувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж ро-зумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до пункту п`ятого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ( Спадкове право ) цього Кодексу застосовують-ся до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

До виниклих і наявних у цій справі правовідносин належить застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті у 1996 році ОСОБА_11 . Позивач у справі прийняв спадщину після смерті матері шляхом зберігання у себе отриманого на руки у сільській раді у грудні 1996 року сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ВН № 0202713, виданого 05 грудня 1996 року Калинівською рай-держадміністрацією Вінницької області, та отримання за власним зверненням 09 листопада 2011 року свідоцтва на майновий пай вартістю 747,00 гривень, ви-даних на ім`я ОСОБА_11 .

Судом апеляційної інстанції на запит 04 травня 2020 року отримана відпо-відь за № 904/01-18 Державного нотаріального архіву Вінницької області про те, що спадкову справу на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 по фонду Калинівської районної державної нотаріальної контори не вияв-лено. Указана інформація перевірена за 1996-2006 роки ( архів Калинівської ра-йонної державної нотаріальної контори в архіві на зберіганні знаходиться по 2006 рік включно ). Беручи до уваги відповідь Калинівської районної державної нотаріальної контори від 21 квітня 2020 року № 303/01-16, апеляційний суд на-голошує, що спадкова справа до майна померлої у 1996 році ОСОБА_11 узагалі не заводилася, зокрема, й за відповідними зверненнями скаржниць у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Подружжя ОСОБА_2 ОСОБА_17 за життя ( до 2006 року ) спадкові права після смерті матері не оформляв, відпо-відну заяву у нотаріальну контору не подавав, був власником подарованого йо-му матір`ю у 1994 році будинку АДРЕСА_2 ( а. с. 71 ). Договір дарування був оформлений від імені ОСОБА_11 по дорученню ОСОБА_2 ( скаржницею у спра-ві ).

Згідно з пунктом першим постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травнея 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 . У разі відкриття спадщини до зазна-ченої дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Згідно з нормами статті 525 ЦК УРС часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Часом відкриття спадщини до майна ОСОБА_11 у цій справі є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за зако-ном і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з нормами статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для спадку-вання необхідно аби спадкоємець прийняв спадщину. Прийнята спадщина ви-знається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до норм частин першої, другої статтті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно норм статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, які свідчили б про прийняття ним спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що скаржниці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як спадкоємиця ОСОБА_17 та також останній за жит-тя (до 2006 року) не вчинили жодної дії, які могли б свідчити про прийняття ними спадщини, починаючи з 15 листпада 1996 року.

З матеріалів даної справи убачається, що позивач був позбавлений можли-вості захистити свої майнові права в іншому, ніж судовому порядку, оскільки на спадкове майно правовстановлюючі документи отримані ним уже після смерті спадкодавиці.

Після смерті ОСОБА_11 залишилося спадкове майно у вигляді земель-ної частки ( паю ) та майнового паю з фонду КСП «Мічурінець».

При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що хоча спадкодави-ця за життя була зареєстрована в одному будинку із скаржницею ОСОБА_2 , однак останні дев`ять років свого життя фактично мешкала у доньки ОСОБА_20 по АДРЕСА_1 , що ніким, у томі числі скаржницями у справі, не запе-речується та підтверджується ними ж наданою суду довідкою Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 17 січня 2020 року № 27 ( а. с. 77 ). Тобто не можна визнати ОСОБА_17 ( сина спадкодавиці, померлого у 2006 році ) таким, що фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки він мешкав у власному будинку, подарованому йому у 1994 ро-ці, а не у спадковому нерухомому майні, що могло б свідчити про фактичне прийняття ним спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду за результатами розгляду справи за апеля-ційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калинівського район-ного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року, перевіривши законність, обгрунтованість цього рішення суду, дійшла висновку про правильність засто-сування судом першої інстанції норм матеріального права, урахування ним усіх фактичних обставин справи та ухвалення законного, справедливого рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішен- ня суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апе-ляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в аеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і осново-положних свобод та протоколи до неї і приктику Європейського суду як джере-ло права.

У пункті 33 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти Укра-їни» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий су-довий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно рішення Єв-ропейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Отже колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що скарж-ницями не доведено поза розумним сумнівом таких фактів, які б об`єктивно та справедливо позбавляли позивача, спадкоємця першої черги після смерті мате-рі, який фактично прийняв спадщину, права на спадкування за законом майна, належного за життя спадкодавиці на підставі наявних матеріалів справи та фак-тичних її обставин. Як наслідок немає законних підстав визнати порушеними оскаржуваним рішенням суду першої інстанції права та законні інтереси скарж-ниць, які не прийняли в установленому порядку спадщину після смерті ОСОБА_21 , а в силу норм статті статті 553 ЦК УРСР є такими, які відмовилися від спадщини.

Пунктом третім частини першої статті 362 встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою (особами) з підстав ви-рішення судом питання про її ( їхні ) права, свободи, інтереси та ( або ) обов`яз-ки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та ( або ) обов`язки такої особи ( таких осіб ) не вирішувалося.

Керуючись нормами статей 362, 367, 368, 374, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - ОСОБА_22 , ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_23 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права на спадщину за законом - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 травня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота