Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/591/20
Провадження № 2/382/479/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно, в котрому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач являється єдиним спадкоємцем майна померлої матері за законом. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року було встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день її смерті, на час відкриття спадщини та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Однак, як з`ясувалося на даний час після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки плондею 2,9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області. В той же час, позивачу стало відомо, що спадкове майно з незрозумілих на те причин, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Анцатриківського міського нотаріального округу Шульженко Л.С. було оформлено на ім`я ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_2 не являється родичем ОСОБА_3 та позивачу взагалі невідомий. Крім того, як відомо позивачу спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, відтак видача свідоцтва про право на спадщину за законом на дане майно не можлива. В той же час, реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 створює перешкоди позивачу у реалізації своїх спадкових справ, а тому він вимушений звернутися до суду. Враховуючи вище викладене, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 2,9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лозовоярівського сільської ради Яготинського району Київської області; скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 2,9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лозовоярівського сільської ради Яготинського району Київської області, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно. Державному реєстрі іпотек. Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 255, номер запису про право власності 21990016), шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36732956 від 22.08.2017; визнати за ОСОБА_1 ,право власності на земельну ділянку площею 2,9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача та підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Представник відповідача Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області в судове засідання не з`явився, направив через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70).

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , мешканка с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року, яке на даний час є чинним (а.с. 14) було встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день її смерті, на час відкриття спадщини та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

З копії паспорта (а.с. 6-7) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, зареєстрований по АДРЕСА_2 .

З копії свідоцтва про народження (а.с. 9) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області, має батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпртек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10-11) вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Анцатриківського міського нотаріального округу Шульженко Л.С. було оформлено на ім`я ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лозовоярівського сільської ради Яготинського району Київської області.

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 255327 (а.с. 12) та копії Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 26.10.2004 року № 368 є власником земельної ділянки площею 2,9341 га, яка знаходиться на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, її цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 31) вбачається, що Шульженко Лариса Семенівна - приватний нотаріус Антрацитівського міського нотаріального округу - посвідчив, що спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкове майно, на яке видано дане Свідоцтво складається з земельної ділянки розміром 2,9341 гектарів, кадастровий номер :03:001:0155, яка розташована на території Лозовоярівського сільської ради Яготинського району Київської області, яка належала померлій згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 255327 виданого на підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 26.10.2004 року № 368, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 85. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 32) вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України оставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Стаття 41 Конституції України, гарантує кожному права володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю.

В рішенні по справі «Онер`їлдіз проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов`язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв`язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном...»

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право користуватися нею на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Прицьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як вбачається із роз`яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з виданою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Ч. 10 ст. 79-1 Земельного Кодексу України передбачено що Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

П. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться» на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав .

Таким чином враховуючи вище викладене, та з огляду на матеріали, що містяться у даній справі, враховуючи відстуність відкриття спадкової справи нотаріусом, а також враховуючи чітко визначену законодавцем процедуру здійснення скасування державної реєстрації вказаного свідоцтва, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 15, 78, 81, 82, 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, ст. ст. 328, 373, 1216, 1217, 1222, 1225, 1261, 1268, 1270, 1301 ЦК України, ст. 79-1 ЗК України, ст. ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 2, 9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробницва та розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 2, 9341 га, кадастровий номер :03:001:0155, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробницва та розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 26 жовтня 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.