Справа № 352/315/20
Провадження № 2/352/449/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачка 10.02.2020 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 з підстав належності 1/3 частини згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1998 р., виданого виконкомом Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, 1/3 частини у порядку спадкування за заповітом після померлого батька ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.05.2012 р. та 1/3 частини у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.01.2020 р. У належній їй квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який був чоловіком її покійної матері. Відповідач не є членом її сім`ї, у спірній квартирі не проживав, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають із власником та ведуть з ним спільне господарство.Після смерті матері відповідач у серпні 2019 р. повернувся на своє постійне місце проживання в Італію (точна адреса його місця проживання невідома), перед від`їздом відповідач подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини. Проте він не знявся з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, що порушує її права як власника житла. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у спірній квартирі.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, у наданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця реєстрації, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/3 частина належить їй на праві спільної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1998 р., виданого виконкомом Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.5), 1/3 частина - у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.05.2012 р (а.с.31), 1/3 частина - у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.01.2020 р. (а.с.33).

Право власності позивачки на спірну квартиру належно зареєстроване, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі Івано-Франківського ОБТІ про реєстрацію права власності (а.с.5 зв.ст.), витягом про державну реєстрацію прав Івано-Франківського ОБТІ від 16.07.2012 р. (а.с.32) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2020 р. (а.с.33 зв.ст.).

У спірній квартирі з 05.04.2014 р. зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який був чоловіком матері позивачки, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-14), довідкою УДМС України в Івано-Франківській області про реєстрацію місця проживання фізичної особи (а.с.25).

Відповідач не є членом сім`ї позивачки, у спірній квартирі не проживав.Після смерті матері позивачки відповідач, який є громадянином Італії, у серпні 2019 р. повернувся на своє постійне місце проживання в Італію (адреса його місця проживання невідома), перед від`їздом відповідач подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини (а.с.8).

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що реєстрація відповідача, який не є членом сім`ї позивачки, у належній позивачці квартирі порушує її право власності, створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

З огляду на встановлені судом обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, що підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, який втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 23.04.2020 р.

Суддя М.М.Хоминець