Справа № 201/8184/20
Провадження № 2-о/201/128/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення встановлення факту народження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою, де заінтересованою особою є Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 08 серпня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Серія НОМЕР_1 та актового запису про народження №1378 виданого відповідно Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, дата народження помилково зазначена «30 вересня 2010 року». Зазначає, що при реєстрації дитини не звернув увагу, що у свідоцтві про народження допущена помилка в частині дати народження ОСОБА_2 , а саме: року народження, де вказано «2010 року», замість вірного «2011 року». Тому заявник просить суд встановити факт народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську (нова назва - Дніпро) матір`ю - ОСОБА_3 , анулювати актовий запис про народження №1378 від 08.10.2010 року, складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та анулювати свідоцтва про народження, видані на підставі зазначеного актового запису та провести державну реєстрацію акту цивільного стану про народження ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем мешкання батьків шляхом складення нового актового запису про народження із зазначенням дати народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що з метою врегулювання розбіжностей між дійсним роком народження дитини та роком народження, зазначеним в актовому записі та свідоцтві про народження він був змушений звернутися із відповідною заявою до суду.

Представник заявника надала до суду заяву, у якій просила уточнену заяву про встановлення факту народження задовольнити та розгляд справи проводити без її участі.

Представник Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Свідки, рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та бабуся - ОСОБА_5 , які знають її з народження, надали суду нотаріально посвідчені пояснення, в яких вказували, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , усі дні народження ОСОБА_2 вони святкували виходячи із зазначеної дати, вказали що вона є ученицею 4 класу школи (а.с. 30,36).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 08 серпня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Серія НОМЕР_1 та актового запису про народження №1378 виданого відповідно Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, дата народження ОСОБА_2 зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із довідки Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №21» Дніпровської міської ради від 19 серпня 2020 року за вих.№226, дата народження ОСОБА_2 зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зазначено, що вона навчається в 4-А класі закладу освіти (а.с. 8).

У медичній карті дитини - ОСОБА_2 , заведеної у Комунальному закладі «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №3» дату народження вказана 30 вересня 2011 року (а.с. 9).

Згідно довідок учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 24.09.2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

У матеріалах справи містяться фотографії після народження та виписки ОСОБА_2 із пологового будинку, на яких зазначена дата 04.10.2011 року (а.с.27-29).

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

За змістом ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї набули статусу частини національного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п.5 ч.2 вказаної статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Абзацом 1 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що необхідно звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року.

Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з ч. 5 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану анулюється на підставі: 1)рішення суду; 2)висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

У відповідності з п.4.5. Розділу IV «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складання висновку.

На підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові і засвідчується свідоцтвом про народження (ч.3 ст. 144 Сімейного кодексу України).

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Пунктом 2.1.5 Наказу Міністерства юстиції України від 24.07.2008 року «Про затвердження Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян», у разі анулювання актового запису цивільного стану до Реєстру вносяться відомості із зазначенням дати і номера рішення суду або висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, найменування відділу державної реєстрації актів цивільного стану, яким складено висновок, чи повного найменування суду, яким ухвалене рішення.

У п.2.1.7. вищезазначеної інструкції вказано, що при державній реєстрації акту цивільного стану реєстратор видає свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану на підставі актового запису цивільного стану, складеного в електронному вигляді та на паперовому носії, у повній відповідності до нього.

Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при ньому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Відповідно до п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чи ним законодавством.

Відповідно до ч.6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження задовольнити.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську (нова назва - Дніпро) матір`ю - ОСОБА_3 .

Анулювати актовий запис про народження №1378 від 08.10.2010 року, складений Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та анулювати свідоцтва про народження, видані на підставі зазначеного актового запису.

Провести державну реєстрацію акту цивільного стану про народження ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем мешкання батьків шляхом складення нового актового запису про народження із зазначенням дати народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев