Постанова

Іменем України

13 травня 2020 року

м. Київ

справа № 644/2088/18ц

провадження № 61-6588св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року у складі судді Клименка А. М. та постанову Харківського апеляційного суду

від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Бровченко І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона проживає. У визначений законом строк вона звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцями не отримано. До складу спадкового майна, крім частини квартири повинен був увійти автомобіль марки Skoda, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , що був придбаний за кредитні кошти, отримані її донькою

ОСОБА_4 та оформлений на її чоловіка ОСОБА_3 . На момент придбання автомобіля ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, а тому відповідно до норм Сімейного Кодексу України (далі - СК України) зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. У момент відкриття спадщини вона дізналася, що вказаний автомобіль без надання згоди іншого з подружжя був відчужений за договором купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року

ОСОБА_3 його доньці ОСОБА_2 (онуці позивача), яка не мала фінансових можливостей сплатити кошти за вказаною угодою.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу автомобіля від 12 листопада 2013 року є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально та вчинений без згоди другого з подружжя - ОСОБА_4 , просила визнати його недійсним; включити зазначений автомобіль до складу спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ; зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повернути сторони в первісний стан, шляхом повернення спірного автомобіля у спільну власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 компенсувати ОСОБА_2 витрати з повернення сторін у первісний стан та інших розрахунків; скасувати реєстраційну операцію від 12 листопада 2013 року в Єдиному державному реєстрі Міністерства внутрішніх справ України Національної автоматизованої інформаційної системи щодо транспортних засобів та їх власників (далі - Єдиного державного реєстру МВС України Національної автоматизованої інформаційної системи); зобов`язати Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області (далі - Регіональний сервісний центр МВС України у Харківській області) анулювати дію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого зазначено ОСОБА_2 , та внести дані до Єдиного державного реєстру МВС України Національної автоматизованої інформаційної системи, вказавши власником автомобіля ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу

автомобіля від 12 листопада 2013 року № ВІА 077812, укладений між відповідачами на ТФ «Автолюбитель» не підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, а тому згода на укладення такого договору з боку іншого співвласника - дружини власника - ОСОБА_4 та його нотаріальне посвідчення не вимагалися. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо недійсності спірного договору. Крім того, згідно з частиною другою статті 65 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, належить саме дружині або чоловіку, а тому позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі. ОСОБА_2 стала власником автомобіля 14 листопада 2013 року, тобто майже за два роки до смерті ОСОБА_4 , яка була обізнана про цю обставину, не заперечувала проти неї, з позовом про визнання договору недійсним до суду не зверталася. Урахувавши зазначені обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу був укладений продавцем ОСОБА_3 зі згоди співвласника автомобіля - ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Усі інші позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки її доводам про те, що до складу спадкового майна після смерті її дочки ОСОБА_4 не був включений автомобіль марки Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний у шлюбі з ОСОБА_3 , а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначений автомобіль ОСОБА_3 відчужив своїй доньці ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу

від 12 листопада 2013 року за відсутності його нотаріального посвідчення та згоди ОСОБА_4 , а тому зазначений правочин підлягає визнанню недійсним. Суди також не урахували визначений Законом України «Про дорожній рух» обов`язок власника транспортного засобу здійснити його реєстрацію протягом десяти днів після придбання. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору

купівлі-продажу транспортного засобу, на підставі якого здійснюється його державна реєстрація із зазначенням у технічному паспорті підстави набуття. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди не урахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 лютого

2018 року у справі № 910/11266/17, від 09 січня 2019 року у справі

№ 643/4589/15-ц.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

09 лютого 1991 року відповідач ОСОБА_3 і дочка позивача - ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

За час шлюбу подружжям було придбано, серед іншого майна, легковий автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3

12 листопада 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оформлений шляхом видачі спеціалізованою торгівельною організацією - ТФ «Автолюбитель» довідки-рахунка

від 12 листопада 2013 року № ВІА077812. Зазначена обставина підтверджується відомостями, наданими Регіональним сервісним центром в Харківській області МВС України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги посилаючись на те, що автомобіль марки Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний під час перебування її дочки ОСОБА_4 у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та є їх спільною сумісною власністю. Оскільки ОСОБА_3 за договором

купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року відчужив зазначений автомобіль своїй доньці ОСОБА_2 без згоди дружини ОСОБА_4 та його нотаріального посвідчення, зазначений договір є нікчемним, а тому транспортний засіб повинен бути включений до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок).

Відповідно до частин першої, другої, дев`ятої та десятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Урахувавши, що реєстрація автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , здійснена на підставі довідки-рахунку від 12 листопада 2013 року

№ ВІА077812, виданої ТФ «Автолюбитель», суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідачами при укладенні спірного договору було дотримано його форму.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, встановивши, що договір

купівлі-продажу транспортного засобу був укладений в листопаді 2013 році, тобто більш ніж за півтора роки до смерті ОСОБА_4 , яка за життя не оскаржувала вказаний договір, не оспорювала правомірність відчуження спірного автомобіля на користь своєї доньки, а також те, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем того, що оспорюваний правочин був укладений ОСОБА_3 без згоди його дружини ОСОБА_4 та, що внаслідок укладення зазначеного договору порушені її права чи законні інтереси.

Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки у разі нікчемності правочину визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а підлягають застосуванню наслідки його нікчемності.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про включення спірного автомобіля до складу спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , внесення змін до Єдиного державного реєстру МВС України Національної автоматизованої інформаційної системи щодо транспортних засобів та їх власників, зокрема щодо скасування запису від 12 листопада 2013 року та зазначення власником спірного автомобіля ОСОБА_3 , зобов`язання Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області анулювати дію свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу власником якого вказано

ОСОБА_2 є похідними від вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у їх задоволенні.

Доводи касаційної скарги про не урахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17, від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц є необгрунтованими, оскільки зазначені постанови прийняті за наявності інших фактичних обставин та позовних вимог (поділ спільного сумісного майна подружжя та зняття арешту з майна).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду, та не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, вірно застосовано закон, що їх регулює, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня

2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

Б. І. Гулько

В. В. Яремко