Дата документу 18.05.2020
Справа № 334/1898/20
Провадження № 2/334/2473/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на нас відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, усунення від права на спадкування за законом, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем,

в с т а н о в и в :

Позивач, звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просила визнати факт не проживання відповідача ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , встановити факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , встановити факт постійного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця ОСОБА_4 , та визнати її спадкоємцем четвертої черги.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона на протязі багатьох років здійснювала догляд за важкохворою ОСОБА_4 , проживала разом з нею до її смерті. Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 , однак він вже багато років тому самоусунувся від піклування за своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та проживав окремо від них. Також, уточнила позовні вимоги, шляхом відмови від стягнення з відповідача понесених нею судових витрат.

Представник відповідача адвокат Дьякова Т.В., у судовому засіданні уточнений позов визнала у повному обсязі, надала суду письмову заяву від ОСОБА_2 відповідно до якої він позов визнає та погоджується з усіма обставинами викладеними у позовній заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 19.08.2019 року, актовий запис № 852.

Заповіту ОСОБА_4 не залишила.

До спадщини увійшла частка у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі договору міни від 29.09.1997 року, засвідченого виконавчим директором Запорізької Товарної Біржі «Правобережна», та частки, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказана квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 (батько відповідача), ОСОБА_4 (мати відповідача) та ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Спадкоємцем першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, є син спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично прийняв спадщину.

Той факт, що відповідач ОСОБА_2 є сином подружжя ОСОБА_3 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Ленінським РАЦС м. Запоріжжя від 26.01.1972 року, актовий запис № 141.

Не зважаючи на ці обставини, відповідач ОСОБА_2 повинен бути усунений від спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізьке обласного управління юстиції від 14.03.2003 року, актовий запис № 2479.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив.

У передбачений ст. 1270 ЦК України строк, дружина померлого - ОСОБА_4 звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач хоч і був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , але у вказаній квартирі не проживає понад 20 років, а тому не є таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаній квартирі на час смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали тільки особисто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Тому, саме ОСОБА_4 , є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла спадщину.

Після смерті чоловіка ОСОБА_4 залишилася одна. Відповідач займався своїм власним життям та допомоги матері не надавав. ОСОБА_4 за станом здоров`я та за віком потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала позивачка ОСОБА_1 .

З січня 2013 року спадкодавець ОСОБА_4 , почала проживати однією сім`єю разом із ОСОБА_1 , яка допомагала їй по господарству, сплачувала житлово-комунальні послуги, забезпечувала їжею, сплачувала лікування та доглядала стареньку. Тобто, позивач разом із спадкодавцем проживаючи однією сім`єю, вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний сімейний бюджет.

Останні роки свого життя ОСОБА_4 дуже хворіла, перебувала неодноразово на стаціонарному лікуванні та лише позивач здійснювала догляд і фінансове забезпечення ОСОБА_4 .

Згідно довідки про причину смерті від 18.08.2019 року, ОСОБА_4 померла від ракової інтоксикації та злоякісного новоутворення підшлункової залози.

Після смерті ОСОБА_4 , позивач самостійно вирішувала всі питання, які стосувалися проведення церемонії поховання, а саме: звернення до ритуальної служби, домовленість щодо місця та часу поховання спадкодавці, матеріальні витрати та інше.

Відповідач був присутній на похороні своєї матері, однак не запропонував своєї допомоги позивачці у питані проведення самої організації похорону.

Той факт, що саме позивач займалася похованням ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується договором-замовленням № 21 на організацію та проведення поховань на суму 14580,00 грн., з якого вбачається, що вказаний договір було укладено із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та товарним чеком № 21 від 18.08.2019 року також на суму 14580,00 грн., за яким позивачка здійснила сплату за предмети для поховання спадкодавця.

З метою прийняти спадщини, після смерті ОСОБА_4 , позивач у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкової О.В. Приватним нотаріусом позивачці було роз`яснено, що вона не є спадкоємцем та в позасудовому порядку вона не має можливості вирішити це питання, тому як є спадкоємець першої черги згідно зі ст. 1261 ЦК України, а саме - ОСОБА_2 .

Спадкова справа № 60/2019, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. на підставі заяви відповідача, оскільки іншої можливості законом не передбачено, що підтверджується витягом про реєстрації в Спадковому реєстрі від 19.08.2019 року за вих. № 57269353.

Зі свого боку, відповідач підтверджує факт, того що саме позивач була єдиною, хто всі роки проживала із його матір`ю, забезпечувала її матеріально, зверталася до медичних закладів за для лікування старенької, тому як вона мала онкологічне захворювання та після її смерті здійснила належне поховання, не заперечує проти того, що саме ОСОБА_1 має успадкувати майно, яке належало ОСОБА_4 , що підтверджується письмовим визнанням позову.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від померлої фізичної особи до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом.

Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ч. 5 ст.1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Частиною першою статті 172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов`язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Згідно п. 6 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав, право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про Право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2, 4 ст. З СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на нас відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, усунення від права на спадкування за законом, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем - задовольнити.

Визнати факт не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла спадщину.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з січня 2013 року - по день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строки на подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжуються на строк дії карантину, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено 18 травня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.