КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3615/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства

Комерційний банк «ПриватБанк»

про стягнення коштів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Стягнуто ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами банківського вкладу, а також за договорами на підставі яких були внесені вклади на рахунки в загальному розмірі 436 163,23 дол. СПІА., що станом на 10.07.2018 року становить 11 444 923,16 грн., з яких: сума вкладів - 296 767,21 дол. США, сума процентів - 139 396,02 дол. США.

Стягнуто ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних, нарахованих на заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 19 757,76 грн.; пеню, нараховану на заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 19 757,76 грн.; стягнуто ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9 605 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту):

1) договір № SAMDN366 від 06.09.2012 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 49 999,99 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_1 , рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_2 , ставка - 8% річних, строк 366 днів по 06.09.2013 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів -1 місяць;

2) договір № SAMDN6604 від 06.03.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 12 075,74 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_3 , рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_4 , ставка - 9,75% річних, строк 365 днів по 6.03.2014 р. включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

3) договір № SAMDN9434 від 07.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 50 000,00 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_5 , рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_5 , ставка - 8,5% річних, строк 366 днів по 7.08.2014 р. включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

4) договір № SAMDN9511 від 07.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 12 728,65 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_6 , рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_6 , ставка - 8,5% річних, строк 366 днів по 7.08.2014 р. включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів - 1 місяць;

5) договір № SAMDN8936 від 27.08.2013 року (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), сума вкладу 40 004,07 дол. США, рахунок для зарахування вкладу № НОМЕР_7 , рахунок для зарахування процентів № НОМЕР_7 , ставка - 8% річних, строк 366 днів по 27.08.2014 року включно з автоматичним продовженням, період нарахування процентів -1 місяць.

На виконання умов наведених договорів позивач вніс на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в доларах США в сумах, зазначених у таких договорах, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався виплатити позивачеві суми вкладів та процентів за ними на умовах та у порядку, встановлених договорами.

Укладення наведених договорів та внесення грошових коштів на відповідні рахунки підтверджуються договорами банківського вкладу (депозиту) між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та довідками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408 (станом на 03.02.2014 року) та від 01.10.2013 року № 907386 (станом на 01.10.2013 року) про залишки на вкладних валютних рахунках.

Крім того, між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені договори банківського вкладу (депозиту), за умовами яких позивач вніс на депозитні рахунки у ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 грошові кошти в доларах США, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався виплатити позивачеві суми вкладів та нараховані проценти.

Згідно заяв на оформлення складу «Стандарт на 12 місяців» позивачем було внесено грошові кошти:

Заява № SAMDN НОМЕР_11 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 4.02.2013 р. - 49 999,00 дол. США;

Заява № НОМЕР_12 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 4.03.2013 р. - 49 999,99 дол. США;

Заява № SAMD6798 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 4.03.2013 р. - 31 959,77 дол. США.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408, станом на 3.02.2014 р. на вказаних рахунках у позивача були наявні наступні суми грошових кошти : депозитний рахунок № НОМЕР_8 - 50 423,65 дол. США;

депозитний рахунок № НОМЕР_9 - 52 043,48 дол. США;

депозитний рахунок № НОМЕР_10 - 33 265,96 дол. США.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та: звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно п.1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується : договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умові перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пунктом 10.1 Інструкції № 492 встановлено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Суд правильно вважав, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зі змісту договору банківського вкладу року вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок.

Згідно ст.1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата; процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Укладення наведених договорів та внесення грошових коштів на відповідні рахунки підтверджуються довідками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03.02.2014 року № 1189408 (станом на 03.02.2014 року) та від 01.10.2013 року № 907386 (станом на 01.10.2013 року), якими банк підтверджує наявність у ОСОБА_1 наведених депозитних рахунків із відповідними сумами грошових коштів на них.

Тому, враховуючи наведене, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що мало місце укладення сторонами договорів банківського вкладу, оскільки підтверджено факт внесення грошових сум на вкладні (депозитні) рахунки позивачем, а також дотриманні вимоги, передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів, враховуючи, що доказів які б могли це спростувати відповідачем суду не надано.

Згідно п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача/повернення банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження.

Верховний Суд України у своїх постановах від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16; від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15; від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16; від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16; від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16, дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад.

Ця правова позиція Верховного Суду України підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 753/2454/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 761/24140/15-ц; від 04 квітня 2018 року у справі № 367/7401/14-ц; від 28 березня 2018 року у справі № 754/931/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 201/17457/15-ц; від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц; від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц; у Постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц; від 01 жовтня 2018 року у - справі № 761/42169/16-ц; від 05 грудня 2018 року у справі № 369/8423/16-ц; від 06 грудня 2018 , року у справі № 235/6674/16-ц.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц не лише послався на правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, а й окремо зазначив, що «підстав відступити від цього правового висновку Верховний Суд не встановив».

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61- 461св19).

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року зазначив, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тому, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц, провадження №61-5543св18, суд до уваги не взяв.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Судом встановлено, що керуючись пунктом 9 наведених вище договорів, 18.05.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), зокрема, договорів № SAMDN0366 від 06.09.2012 р., № SAMDN6604 від 06.03.2013 р., № SAMDN9434 від 07.08.2013 р., № SAMDN9511 від 07.08.2013 р. та № SAMDN8936 від 27.08.2013 р., а також просив повернути суми вкладів за цими договорами у відповідній іноземній валюті та виплатити проценти, нараховані на такі суми вкладів від дня, наступного за днем надходження сум вкладів у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові, шляхом видачі позивачу грошових коштів в касі банку або шляхом перерахування таких коштів на його рахунок № НОМЕР_13 в АТ ОТП Банк, МФО 300528.

Того ж дня, 18.05.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із листом, в якому просив надати виписки по всім вищевказаним договорам за період із дати укладання і по теперішній час.

Відповідно, з 22.05.2018 року (через два банківські дні з моменту повідомлення позивачем про розірвання договорів) вказані договори вважаються розірваними і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язаний був виплатити позивачеві суми вкладів із нарахованими на них процентами.

06.07.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , на які позивачем були внесені суми вкладів у доларах США, а також просив повернути суми наведених вкладів у відповідній іноземній валюті та виплатити проценти, нараховані на такі суми вкладів від дня, наступного за днем надходження сум вкладів у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові, шляхом видачі позивачу грошових коштів в касі банку або шляхом перерахування таких коштів на його рахунок № НОМЕР_13 в АТ ОТП Банк, МФО 300528.

Також 06.07.2018 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із листом, в якому просив надати засвідчені банком копії договорів банківського вкладу (депозиту), на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , а також надати виписки по тим рахункам за період із дати укладання депозитних договорів по теперішній час.

Відповідно, з 10.07.2018 року (через два банківські дні з моменту повідомлення позивачем про розірвання договорів) наведені договори вважаються розірваними і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язаний був виплатити позивачеві суми вкладів із нарахованими на них процентами.

Внаслідок розірвання позивачем договорів банківського вкладу (депозиту) шляхом звернення до ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК» із відповідними заявами договори банківського вкладу (депозиту) припинили дію, а підстави, на якій грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках позивача, були набуті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відпали і ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК» на сьогоднішній день утримує майно позивача (грошові кошти) без достатньої правової підстави, отже в силу вимог статті 1212 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути такі грошові кошти та сплатити проценти за користування ними.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що відповідно до умов п.п.2, 3 наведених вище договорів та ст.ст.1058, 1061 ЦК України ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» окрім самої суми вкладів зобов`язаний виплатити позивачеві нараховані на них проценти.

Суми процентів за наведеними вище договорами банківського вкладу (депозиту), нараховані від дня, наступного за днем надходження вкладів у банк, до дня розірвання договорів банківського вкладу, становлять: за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 22 808,85 дол. США;

за договором № SAMDN6604 від 06.03.2013 року - 6 132,47 дол. США;

за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 20 276,80 дол. США;

за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 5 161,93 дол. США;

за договором № SAMDN8936 від 27.08.2013 року - 15 138,82 дол. США.

Щодо процентів за договорами банківського вкладу, на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , на які позивачем були внесені суми вкладів у доларах США, то суд також обґрунтовано вважав, що оскільки ці договори у позивача не збереглися, їхні копії або виписки за наведеними рахунками ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК», витребувані ухвалою суду, документи надані не були, тому, розрахунок провів відповідно до процентної ставки, зазначеної в заявах на оформлення вкладів.

Відповідно, розмір процентів за договорами банківського вкладу, на підставі яких ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» були відкриті позивачеві депозитні рахунки № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , нараховані від дня, наступного за днем оформлення : позивачем заяв на оформлення вкладів (05.02.2013 року та 05.03.2013 року), до дня розірвання договорів банківського вкладу, становить: за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_8 - 27139,16 дол. США;

за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_9 - 26072,54 дол. США;

за користування грошовими коштами, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_10 - 16665,45 дол. США.

Крім того, ч.2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкціями (неустойкою, штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нараховуються незалежно від вини боржника.

Проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому, під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК).

Як наслідок дані правові норми вказують, що окрім виконання своїх грошових зобов`язань за договорами банківського вкладу ПАТ КБ«ПРИВАТБАНК» як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто з дня, наступного за днем розірвання наведених вище договорів банківського вкладу, до дня фактичної виплати суми банківських вкладів (депозитів) та нарахованих за ними процентів.

Так, суд погодився з розрахунком станом на дату звернення з позовною заявою 3-х процентів річних, що нараховані на суми вкладів та нарахованих за ними процентів, становлять:

за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 7 851,39 грн.;

за договором № SAMDN604 від 06.03.2013 року - 1 963,49 грн.;

за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 7 578,34 грн.;

за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 1 929,24 грн.;

за договором № SAMDN 8936 від 27.08.2013 року - 5 946,37 грн.;

за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_8 - 166,36 грн.;

за договором на підставі якого був внесений вклад на рахунок НОМЕР_9 - 164,07грн.

за договором на підставі якого був внесений вклад на рахунок НОМЕР_10 - 104,87 грн.

Згідно ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня є особливим видом відповідальності (санкцією) за неналежне виконання - зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконанням зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не - визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання, зобов`язання в натурі.

Виходячи із зазначених норм матеріального права, вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 18 квітня 2018 року у справі №201/17457/15-ц.

Тому, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення з позовною заявою розмір пені, нарахованої на суми вкладів та нарахованих за ними процентів на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня, наступного за днем розірвання вказаних вище договорів банківського вкладу, становить:

за договором № SAMDN0366 від 06.09.2012 року - 7 851,39 грн.

за договором № SAMDN6604 від 06.03.2013 року - 1 963,49 грн.

за договором № SAMDN9434 від 07.08.2013 року - 7 578,34 грн.

за договором № SAMDN9511 від 07.08.2013 року - 1 929,24 грн.

за договором № SAMDN8936 від 27.08.2013 року - 5 946,37 грн.;

за договором, на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_8 - 166, 36 грн.;

за договором на підставі якого був внесений вклад на рахунок № НОМЕР_14 13 -164,07грн.;

за договором на підставі якого був внесений вклад на рахунок НОМЕР_10 - 104,87 грн.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуАпеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 26.10.2020 р.

Головуючий :

Судді :