справа № 489/2386/19 провадження №2/489/213/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Інгульський ВДВС м. Миколаїв), ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна,

встановив:

В травні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просила зняти арешт та заборону відчуження майна, накладені постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Чмих Л.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження на все майно від 12.06.2014, що належить їй на праві власності, обтяження №6000466.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В квітні 2091 року вона мала намір розпорядитися належною її часткою вказаної квартири, проте їй стало відомо на вищевказане обтяження. 17.04.2019 адвокатом Вдовиченко І.С. було подано адвокатський запит до Інгульського ВДВС м. Миколаїв, з відповіді на який вбачається, що у відділі на виконанні знаходилось виконавче провадження 333505272 по виконанню виконавчого листа №2-1257 про стягнення солідарно з відповідача та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007, в загальній сумі 20009,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159337,33 грн. Згідно даних АСВП 12.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, а 02.10.2014 виконавче провадження завершено відповідно до пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане виконавче провадження знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 19.02.2018 за сплином строку їх зберігання. Крім того, згідно Договору купівлі-продажу майнових справ №1076-К від 04.01.2019 право вимоги за кредитним договором №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 перейшло до ОСОБА_2 .

Після завершення виконавчого провадження державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про зняття арешту та заборони на відчуження майна позивача, але з невідомих причин не зробив цього, а тому, незважаючи на завершення та знищення виконавчого провадження та припинення чинності накладених в його рамках арештів, арешт та заборона на відчуження майна позивача до цього часу є чинною та знаходиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На теперішній час відсутні правові підстави для обтяження майна боржника, у зв`язку з чим позивач просить зняти арешт на майно, яке їй належить.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне. Згідно даних АСВП, на виконання у відділі знаходилось зведене виконавче провадження до якого входили ВП №33505272 по виконанню виконавчого листа №2-1257, боржником по якому визначено ОСОБА_1 . В рамках зведеного провадження 12.06.2014 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, а 02.10.2014 завершено виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на той час. В свою чергу повернення виконавчих документів відповідно до пунктів 2, 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає припинення арешту на майно боржника. При цьому представник відповідача підтвердив, що виконавче провадження №33205272 знищено згідно відповідного акту, тому надати інформацію про хід виконавчого провадження неможливо.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 07.04.2020 на 10:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач причини своєї неявки не повідомила, направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. При цьому, заяв про відмову від позову, залишення його без розгляду, або про розгляд справи за відсутності позивача від останньої не надходили.

Інгульський ВДВС м. Миколаїв свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив, проте надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 06.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, Яковлевою Н.П., позивачу належить ј частка квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Інгульського ВДВС м. Миколаїв від 26.04.2019 за вих. №30073, на виконанні у відділі знаходилось зведене виконавче провадження, боржником по якому визначено ОСОБА_1 , до якого, серед інших, входило і виконавче провадження №33505272.

З вищевказаної відповіді вбачається, що виконавче провадження №33505272 знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 19.02.2018 за сплином строку зберігання завершених виконавчих проваджень, тому надати інформацію про хід виконавчого провадження неможливо.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень вищевказане виконавче провадження було відкрито постановою старшого державного виконавця Ярошенко В.В. від 19.07.2012 на підставі виконавчого листа №2-1257 ,виданого 30.03.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості по кредитному договору №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 в загальній сумі 20009,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159337,33 грн.

12.06.2014 по вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем Чмих Л.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Накладення арешту на майно позивача також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановами державного виконавця Чмих Л.В. від 29.08.2014 виконавче провадження № 33505272 виведено із зведеного у зв`язку із завершенням та повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

26.06.2013 відповідач ПАТ «Кредитпромбанк» продав (відступив) своє право вимоги за кредитним договором №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 та актом приймання-передачі прав вимоги до вказаного договору.

За результатами проведеного аукціону між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 04.01.2019 було укладено договір №1076/К купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого остання набула право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Із встановленого судом вбачається, що ОСОБА_1 свої боргові зобов`язання за кредитним договором №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 не виконала, оскільки жодних доказів погашення нею заборгованості за вказаним договором, матеріал справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 606-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 606-XIV) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого провадження стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пункту 9 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених чим Законом.

Згідно з частиною другою статті 50 цього Закону в разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), якій його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Звертаючись до суду із позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що під час завершення виконавчого провадження державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження майна, проте не зробив цього, що порушує його права як власника майна.

Суд звертає увагу, що повернення виконавчого документа стягувачу не є тотожним поверненню виконавчого документа до суду у зв`язку із виконанням судового рішення.

Крім того, статтею 60 Закону № 606-XIV, якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Тобто, повернення виконавчого документа стягувачу не перешкоджає повторному зверненню його до примусового виконання, тому у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Щодо знищення виконавчого провадження, про що вказано у на наданій на запит позивача відповіді Інгульського ВДВС від 05.04.2019 № 23395 та позовній заяві, це також не є підставою для скасування арешту, оскільки порядок відновлення виконавчого провадження врегульовано статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищезазначене, відсутність, на дату розгляду справи судом, доказів погашення позивачем заборгованості за кредитним договором №28.3/28-КМК-01-07 від 13.04.2007 та доказів, які б свідчили, що постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.06.2014 скасована, суд дійшов висновку, що підстави для скасування арешту та заборони відчуження майна про яке просить позивач, відсутні, у зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265 ЦПК України,суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61; ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 24.04.2020.

Суддя І.В.Коваленко