Справа № 466/7418/19 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/55/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2019 року ухваленого у складі судді Едера П.Т. у справі № 466/7418/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

12.09.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №б/н в розмірі 31 870,93 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що таке постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи що мають значення для справи, відтак рішення суду є необгрунтованим, незаконним.

Судом не дано оцінки тому, що позичальник на заяві-анкеті висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач, підписуючи заяву-анкету від 20.05.2010 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з умовами договору. На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну карту, що підтверджується ідентифікацією особи шляхом фотографуванням клієнта з карткою. Після закінчення строку дії однієї картки перевипускалися інші.

На картку 04.04.2011 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому було збільшено до 11 000 грн., чого судом не було взято до уваги.

Із Виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом-карткою із встановленим кредитним лімітом, знімаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах, а отже отримав кредитну картку із збільшеним лімітом, оскільки проведення операцій є неможливим без наявності картки. Сплачуючи періодичними платежами заборгованість, відповідач фактично визнав факт отримання ним кредитних коштів.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

02.04.2020 року представником АТ КБ «ПРИВТБАНК» додано до апеляційної скарги додаткові Пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.( ч.1 ст. 369 ЦПК).

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що 20.05.2010 року між позивачем Акціонерне товариство Комерційний банк »ПРИВАТБАНК» (далі АТ«ПРИВАТБАНК») та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н у розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підставою для отримання кредиту послужила заява-анкета ОСОБА_1 №б/н від 20.05.2010 року.

Підписавши заяву-анкету, відповідач своїм власноручним підписом підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Правила, Умови) та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір).

При укладенні Договору сторони керувалися ст.ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК) згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач по справі АТ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527,530 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань по поверненню коштів, якими користувався, внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на 27.08.2019 року становить 31 870, 93 грн. з яких:

11619,70 грн. заборгованість за тілом кредиту;

7 419,03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

9 988,35 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

850,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг;

500.00 грн. штраф фіксована частина

1493.85 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «ПРИВАТБАНК», суд визнав позовні вимоги недоведеними, виходив з того, що Банком не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору з відповідачем, погодження сторонами його істотних умов, не доведено видачу картки на встановлення ліміту, наявність заборгованості за даним договором.

Із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується.

Із матеріалів справи встановлено, що укладення Договору між Банком та клієнтом здійснювалося згідно ч.1 ст. 634 що відповідає Договору приєднання. Підписанням заяв, позичальник приєднався до запропонованих банком Умов , Правил та Тарифів.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст.638 ЦК прописано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Із анкети-заяви від 20.05.2010 року в якій позичальник власноручно прописав та підписався особисто слідує: « Я згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг».

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає саме в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а друга сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору є безпідставним.

Судом першої інстанції не враховано, що після підписання анкети-заяви відповідач отримав кредитну картку, що підтверджується ідентифікацією особи шляхом фотографування (а.с.57-58) та активно користувався картковим рахунком, що підтверджується наявною у матеріалах справи Випискою по картці та Розрахунком заборгованості, відтак погодився з формою договору та його умовами. Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року .

Кількість отриманих карток пояснюється їх перевипуском після закінчення строку дії та пролонгацією Умов та Правил, Тарифів Договору. (а.с. 59).

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність інформації про отримання відповідачем кредиту у розмірі 11 000,00 грн. і що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування на картковий рахунок кредитних коштів чи отримання таких у інший спосіб.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки 04.04.2011 року було встановлено кредитний ліміт 300 грн., який в подальшому було поступово збільшено до 11 000 грн., що підтверджується Довідкою АТ «ПриватБанк» (а.с.59).

Зазначене узгоджується з п.п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Договору, оскільки відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач здійснював дії щодо проведення активації картки, користувався нею, отримував кредитні кошти в межах ліміту з власної ініціативи після підписання заяви.

Із наданого суду Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.05.2010 року вбачається, що заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту становить 19 038,73 грн. (11 619,70 + 7 419,03 = 19 038,73). Заборгованість за штрафними санкціями становить 12 832,20 грн. (9 988,35 + 850+500+1493,85= 12 832,20, що становить 2/3 від суми основного боргу. Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе зменшити штрафні санкції, віднявши від загальної суми боргу 9 988,35 грн., що нарахованою як пеня за прострочене зобов`язання, з іншими сумами заборгованості погодитися та ухвалити рішення про часткове задоволення позову АТ «ПРИВАТБАНК».

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК).

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376ч.1п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк »ПРРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за Кредитним договором №б/н від 20.05.2010 року у розмірі 21 882,58 грн. із яких; 11 619,70 заборгованість за тілом кредиту; 7419,03 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 850,00 грн.-пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500.00 грн. штраф (фіксована частина) ; 1 493,85 грн.-штраф (процентна складова) та судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 3 289,38 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені за прострочене зобов`язання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк