Постанова

Іменем України

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 637/275/18

провадження № 61-3803св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000»;

представник відповідача - Спиридонов Артем Андрійович;

третя особа - ОСОБА_3 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у складі судді Островської Н. І. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2019 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Харківагро-2000» (далі - ТОВ «Харківагро-2000»), третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 3,8633 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності серії ХР № 117539 від 17 червня 2004 року, яка знаходиться на території Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, кадастровий № :01:000:0300.

Восени 2017 року він дізнався, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору оренди земельної ділянки від 28 серпня 2009 року зі змінами, який він не підписував, що свідчить про відсутність наміру на його укладення, не відповідає його волі та порушує його права як власника.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними: договір оренди земельної ділянки, укладений 28 серпня 2009 року між ним та ТОВ «Харківагро-2000», та додаткову угоду від 02 листопада 2015 року до вказаного договору оренди земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що він не підписував спірний договір оренди землі, а від проведення судової-почеркознавчої експертизи на підтвердження або спростування його підпису позивач відмовився. Доводи позивача, що він не укладав спірний договір оренди землі та додаткову угоду, спростовуються матеріалами справи, зокрема: відомостями на видачу ячменю, озимої пшениці та виплату грошей з 2008 року по 2017 рік від ТОВ «Харківагро-2000» як орендну плату за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , а також довіреностями від 07 серпня 2009 року, 11 серпня 2010 року, 27 серпня 2015 року, 23 серпня 2016 року, 22 серпня 2017 року, посвідченими Петрівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, якими позивач уповноважив ОСОБА_3 отримувати у ТОВ «Харківагро-2000» орендну плату за землю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні 11 червня 2018 року представнику позивача та представнику відповідача роз`яснювалося право на призначення судової почеркознавчої експертизи, однак представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - вказаним правом не скористався, від проведення експертизи відмовився. Обов`язок призначати експертизу судом за власною ініціативою діючим ЦПК України не передбачено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 червня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 637/275/18 з Шевченківського районного суду Харківської області.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в суді першої інстанції і він, і його батько - ОСОБА_3 , надали пояснення що спірні правочини від його імені підписав батько, без будь яких повноважень, підписи на правочинах візуально явно не відповідали його підпису.

Суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги його клопотання щодо долучення до справи додаткових доказів, а саме висновку почеркознавчої експертизи від 11 липня 2018 року № 235, проведеного експертом Харківського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру, яким підтверджено, що підписи на договорі оренди земельної ділянки від 28 серпня 2009 року та додатковій угоді від 02 листопада 2015 року до вказаного договору оренди земельної ділянки виконані не ОСОБА_1 .

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 117539 від 17 червня 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: НОМЕР_1 :01:000:0300 площею 3,8633 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а. с. 19).

Як вбачається з договору оренди землі від 28 серпня 2009 року, зареєстрованого 08 липня 2011 року та додаткової угоди від 02 листопада 2015 року, зареєстрованої 04 грудня 2015 року за № 12367651, вказана земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «Харківагро-2000» строком до 31 грудня 2028 року (а. с. 10, 11, 16, 20), додатками до яких є акт приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 12), акт визначення меж земельної ділянки в натурі (а. с. 13), схема розташування земельної ділянки (а. с. 14), кадастровий план земельної ділянки (а. с. 15).

09 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Харківагро-2000» з проханням розірвати договір оренди землі за згодою сторін та 14 лютого 2018 року отримав офіційну відмову ТОВ «Харківагро-2000» (а.с. 22-23).

В матеріалах справи наявні відомості на видачу ячменю, озимої пшениці та виплату грошей з 2008 року по 2017 рік від ТОВ «Харківагро-2000» як орендну плату за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , а також довіреності від 07 серпня 2009 року, 11 серпня 2010 року, 27 серпня 2015 року, 23 серпня 2016 року, 22 серпня 2017 року, посвідченими Петрівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, якими позивач уповноважив ОСОБА_3 отримувати в ТОВ «Харківагро-2000» орендну плату за землю(а.с. 47-51, 52-81) .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що він не підписував спірний договір, а від проведення судової-почеркознавчої експертизи на підтвердження або спростування його підпису а у спірних документах позивач відмовився. Доводи позивача, що він не укладав спірний договір оренди землі та додаткову угоду, спростовуються матеріалами справи, зокрема: відомостями на видачу ячменю, озимої пшениці та виплату грошей з 2008 року по 2017 рік від ТОВ «Харківагро-2000» як орендну плату за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , а також довіреностями від 07 серпня 2009 року, 11 серпня 2010 року, 27 серпня 2015 року, 23 серпня 2016 року, 22 серпня 2017 року, посвідченими Петрівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, якими позивач уповноважив ОСОБА_3 отримувати в ТОВ «Харківагро-2000» орендну плату за землю.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено докази, надані ним в суді апеляційної інстанції (висновок почеркознавчої експертизи почеркознавчої експертизи від 11 липня 2018 року № 235, проведений експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру) є необґрунтованими.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Таких обставин апеляційним судом встановлено не було.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, слід звернути увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні 11 червня 2018 року представнику позивача та представнику відповідача роз`яснювалося право на проведення почеркознавчої експертизи, однак представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - вказаним правом не скористався, від проведення судової експертизи відмовився.

Разом з тим, відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара