Справа № 471/197/19
Провадження № 2/467/21/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

прокурора Мокряк І.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року керівник Первомайської місцевої прокуратури в інтересах держави в особіБратської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до Братського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки у розпорядження держави. В обґрунтовування позову зазначав, що 09 вересня 2010 року між Братською районною державною адміністрацією Миколаївської області і відповідачем ОСОБА_1 строком на 30 років укладено договір оренди земельної ділянки. 10 грудня 2010 року договір зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 74. За умовами даного договору ОСОБА_1 в оренду передано земельну ділянку загальною площею 8.42 га пасовищ з кадастровим номером :03:000:0016, розташовану в межах території Кам`яно-Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області. За умовами договору, розробленого і затвердженого проекту землеустрою вказана земельна ділянка передана орендареві для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земель - землі сільськогосподарського призначення. Посилаючись на матеріали перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної Головним управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за результатами якої відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 53 КпАП України у виді штрафу у розмірі 85 грн., прокурор вказує, що ОСОБА_1 використовує надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням, що є порушенням правил використання земель. З врахуванням викладеного, прокурор просив достроково розірвати договір оренди землі, укладений 09 вересня 2010 року міжБратською районною державною адміністрацією Миколаївської області і ОСОБА_1 , який зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 грудня 2010 року за № 74, а також зобов`язатиОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 8.42 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташовану в межах території Кам`яно-Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області Скарницької І.Б. від 09 липня 2019 року справу передано на розгляд до Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Відповідач відзив по справі не подала.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов та прохав його задовольнити.

Представники Братської районної державної адміністрації Миколаївської області і Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їхню відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, пояснили суду, що відповідач у 2010 році уклала договір оренди земельної ділянки для випасання худоби терміном на 30 років. Навесні 2018 року вона з чоловіком задискували вказану земельну ділянку та посіяли там люцерну, соняшник не засівали. У вересні 2018 року до неї додому прийшов прокурор Менчинський Д. разом з двома інспекторами, які пред`явили їй претензії того, що право підсівати люцерну вона не мала та запропонували підписати якісь документи та сплатити штраф. Документи вона підписала, не читаючи у зв`язку з відсутністю окулярів, штраф у розмірі 85 грн. оплатила, збитки у розмірі 3440 грн. 95 к. теж відшкодувала. Постанову про накладення на неї штрафу вона не оскаржувала. У період з 2010 по 2018 рік вона тримала у господарстві до десяти голів великої рогатої худоби, однак вказану земельну ділянку сільськогосподарськими культурами не засівала. У 2018 році вона худобу на орендованій земельній ділянці не випасала. У 2012 році займалась виготовленням технічної документації на підставі розпорядження адміністрації з метою встановлення меж земельної ділянки, присвоєння кадастрового номера, орендну плату сплачувала своєчасно.

У судові засідання, призначені на 31 березня 2020 року та 12 травня 2020 року відповідач та її представник не з`явилися, представник відповідача подала телефонограму про відкладення розгляду справи у зв`язку з дією на території України карантину.

Враховуючи, що позов поданий до суду у березні 2019 року, відповідач реалізувала свої права, передбачені ЦПК України на подання доказів та відзиву, приймала участь особисто разом з своїм представником у судових засіданнях, де вони надали пояснення і докази по справі, у їх присутності суд дослідив письмові докази по справі, суд вважає за необхідне закінчити розгляд справи у відсутність відповідача та її представника.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Розпорядженням Братської районної державної адміністрації №262-р від 12 липня 2010 року ОСОБА_1 поновлено договори оренди земельних ділянок площами 8.42 га, 2.94 га, 0.64 га пасовищ №№ 87, 89, 88 від 23 вересня 2009 року терміном на 30 років для сінокосіння та випасання худоби в межах території Камяно-Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області.

09 вересня 2010 року між Братською районною державною адміністрацією та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідач отримала в строкове платне користування земельну ділянку для сінокосіння та випасання худоби площею 8.42 га терміном на 30 років. Цільове призначення земель - землі сільськогосподарського призначення. Вказаний договір зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 грудня 2010 року за № 74.

Відповідно до п. 28 договору орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України.

В той же час, частина 2 ст. 759 ЦК України відсилає до інших законів, якими можуть бути встановлені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зокрема, ч. 8 ст. 93 ЗК України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161 XIV від 06.10.1998 року, далі - Закон №161 XIV)

Згідно із положеннями ст. 15 цього ж Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п.«а» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 цього ж закону власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

В силу ч. 1 ст. 24 Закону №161 XIV орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону №161 XIV).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №161 XIV орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст. 19 ЗК України).

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Підстави та умови розірвання договору регулюється наступними нормами законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. «ґ» ч.1 ст. 141, ст. 143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

У відповідності до частин 3, 4 ст. 31 Закону №161 XIV договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону №161 XIV, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Судом встановлено, що згідно умов п. 14 договору земельна ділянка передана відповідачу в оренду для сінокосіння та випасання худоби.

З даних технічної документації до договору оренди земельних ділянок та листа відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25 жовтня 2018 року за № 444/107-18 вбачається, що земельна ділянка площею 8.42 га з кадастровим № :03:000:0016, розташована в межах території Кам`яно-Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області, належить до земель державної власності та має сільськогосподарське призначення, вид використання - для сінокосіння і випасання худоби.

Отже, за приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору.

В той же час, з акту обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог законодавства, а також акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 13 вересня 2018 року, складених за участю відповідача ОСОБА_1 , вбачається, що на спірній земельній ділянці виявлено залишки технічної культури соняшника.

По даному факту за порушення вимог земельного законодавства відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 53 КпАП України з накладенням штрафу у розмірі 85 грн., про що свідчить протокол про вчинення адміністративного правопорушення, у тексті якого відповідач надала пояснення про те, що вона зі змістом протоколу згідна і постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності від 13 вересня 2018 року, винесена державним інспектором відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Валешинським О.С.

Винесений штраф у розмірі 85 грн. відповідачем оплачений згідно квитанції № 51 від 17 вересня 2018 року.

Крім цього, відповідач сплатила нараховану контролюючим органом шкоду у розмірі 3440 грн. 95 к.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова від 13 вересня 2018 року є обов`язковою для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем не оскаржена, факт сплати відповідачем штрафу, відшкодування нарахованої шкоди підтверджують визнання нею допущеного порушення земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до інформації Камяно-Костуватської сільської ради від 06 листопада 2018 року протягом часу використання відповідачем спірної земельної ділянки з 2010 по 2018 роки остання використовувалася не за цільовим призначенням, а для вирощування сільськогосподарських культур (ячменю, соняшника, пшениці).

Вказане свідчить про те, що земельна ділянка використовувалася відповідачем як рілля, шляхом розорювання та засівання соняшником у 2018 році, тобто без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії.

Тобто, відповідачем допущено порушення умов п.14 договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно як пасовища для вирощування багаторічних трав, випасання худоби, а також умови п. 31 договору, який кореспондується з приписами ст. 25 Закону №161 XIV та закріплює обов`язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором.

У відповідності до листа Миколаївського національного аграрного університету від 19 лютого 2019 року за № 01-19/256 соняшник згідно класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського призначення.

Пунктом 37 договору оренди землі сторони узгодили, що підставою припинення договору шляхом розірвання є, зокрема, невиконання однією з сторін обов`язків, передбачених договором.

Так, відповідно до приписів ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст.3 Закону України «Про охорону земель» - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу.

Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним.

Крім того, з положень ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» вбачається, що розмір орендної плати прямо пропорційно залежить від величини нормативної грошової оцінки земель.

Так, з наданої органом Держгеокадастру інформації від 24 жовтня 2018 року та 25 жовтня 2018 року вбачається, що нормативна грошова оцінка ріллі в декілька разів перевищує відповідні показники пасовищ та сіножатей.

А це, в свою чергу, свідчить про те, що внаслідок фактичного використання орендованої землі в якості ріллі, орендодавець фактично недоотримав значних коштів в якості орендної плати.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування соняшника, здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови укладеного договору оренди, що є підставою для задоволення позовних вимог прокурора про дострокове розірвання вказаного договору оренди землі з поверненням земельної ділянки у розпорядження органу, уповноваженому розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, яким є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 473/4413/17 (провадження 61-40320св18), від 22 січня 2020 року у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-36544св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 707/658/17 (провадження № 61-17009св18).

Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області.

Акт обстеження земельної ділянки від 22 листопада 2019 року, складений комісією в складі депутатів та працівників Кам`яно - Костуватської сільської ради, відповідно до якого земельна ділянка рекультивована, однак посів технічних та зернових культур 2018 -2019 року не проводився і письмове пояснення ОСОБА_3 про те, що на даний час земельна ділянка не використовується відповідачем суд не приймає до уваги як такі, що не мають значення по суті справі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 19, 76-80, 95, 109, 141, 223, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки задовольнити.

Достроково розірвати договір оренди землі, укладений 09 вересня 2010 року міжБратською районною державною адміністрацією Миколаївської області і ОСОБА_1 , який зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 грудня 2010 року за № 74.

Зобов`язатиОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 8.42 га з кадастровим номером :03:000:0016, розташовану в межах території Кам`яно - Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір у сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 13 травня 2020 року.

Суддя Т.М.Кологрива