Єдиний унікальний номер 243/54/20
Номер провадження 22-ц/804/1631/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 243/54/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року (суддя Мінаєв І.М.),

в с т а н о в и в :

03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він з 05 вересня 2014 року працював начальником станції Постникове виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 08 червня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України наказом № 1493/ДНос від 07 червня 2017 року. На день звільнення відповідач мав перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по день звільнення в сумі 18269,53 грн., до складу якої входить не сплачена позивачу компенсація за невикористані 31 день відпустки. Просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 3951, 04 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заробітної плати за березень 2017 року у сумі 4316,86 грн. та компенсацію за невикористані 31 день відпустки у сумі 5198,08 грн., а в загальній сумі 9514,94 грн., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсацію втрати частини заробітної плати станом на грудень 2019 року (заробітна плата за березень 2017 року та компенсація за невикористані дні відпустки у червні 2017 року) у загальній сумі 1676,51 грн., з яких не підлягають утриманню податки та обов`язкові платежі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь держави.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення суду у частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі за квітень червень 2017 року та компенсації за втрату частину заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, за квітень-червень 2017 року та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити їх у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо відсутності інформації про страховий стаж за період квітень 2017 року по червень 2017 року індивідуальних відомостей про застраховану особу, вказаний висновок суперечить положенням Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом міністерства фінансів України № 435 від 14 квітня 2015 року, відповідно до якого індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) не містить даних про виконання або невиконання найманим працівником своїх трудових обов`язків. Доводи суду про те, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, що суперечить вимогам ст. 110, 113 КЗпП України, а також наданим позивачем розрахункових листів за березень, квітень, травень, червень 2017 року в яких зазначена оплата простоїв не з вини працівника. Доводи суду про те, що позивач не довів належними та допустимим доказами нарахування йому заробітної плати за період з 01 квітня 2017 року по 08 червня 2017 року, суперечать ст. 110 КЗпП України та наданим позивачем щомісячними розрахунковими листами. Також в зв`язку з тим, що суд не прийняв до уваги заборгованість за квітень-червень 2017 року, розрахунки сум компенсації за невикористану відпустку та компенсації за втрату частини заробітку, у зв`язку з порушенням термінів її виплати є такими що суперечать Постанові КМУ №100 від 08 лютого 1995 року та Постанові КМУ №1427 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2017 року по 08 червня 2017 року. Рішення суду в частині в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по заробітній платі за інший період не оскаржується.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 04 вересня 2014 року працював начальником станції Постникове виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», тобто перебував з відповідачем у трудових відносинах (а.с.6-10).

Наказом в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1493/Дн-ос від 07 червня 2017 року ОСОБА_1 звільнено 08 червня 2017 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін з компенсацією за 31 день відпустки (а.с.11).

Відповідно до розрахунків заробітної плати відділу перевезень ВП ДС Іловайськ ДН Донецьк РФ «Дон. Зал.» ПАТ (ідентифікаційний код 40150216) ОСОБА_1 нараховані наступні суми: лютий 2017 р. - 4691,28 грн. (оплата почасовиків 3785,90 грн., надбавка за вислугу 757,18 грн., індексація 58,48 грн., мат. доп. систем. хар. 85,74 грн.), з яких сума до виплати становить 1497,26 грн. (аванс - 2230,00 грн., податок з доходів -843,71 грн., профспілковий внесок - 46,02 грн., інше - 70,31 грн.); березень 2017 року 4316,86 грн. (оплата почасовиків 2259,02 грн., надбавка за вислугу 451,60 грн., оплата простоїв 1527,07 грн., мат. доп. систем. хар. 78,97 грн.), з яких сума до виплати становить 3432,70 грн. (утримано податок з доходів 777,03 грн., профспілковий внесок 42,38 грн., інше 64,75 грн.; квітень 2017 року - 3780,79 грн. (оплата простоїв 3711,63 грн., мат. доп. систем. хар. 69,16 грн.), з яких сума до виплати становить 3006,42 грн. (утримано податок з доходів 680,54 грн., профспілковий внесок 37,12 грн., інше 56,71 грн.); травень 2017 року - 2068,73 грн. (оплата простоїв 2030,89 грн., мат. доп. систем. хар. 37,84 грн.), з яких сума до виплати становить 1645,02 грн. (утримано податок з доходів 372,37 грн., профспілковий внесок 20,31 грн., інше 31,03 грн.); червень 2017 року - 8103,15 грн. (комп. за нев. відп. 7021,19 грн., оплата простоїв 933,74 грн., мат. доп. систем. хар. 148,22 грн.), з яких сума до виплати становить 6443,49 грн. (утримано податок з доходів 1458,57 грн., профспілковий внесок 79,55 грн., інше 121,54 грн. (а.с.12-14).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому задовольнив частково позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства. При цьому позивач не довів належними та допустимими доказами нарахування заробітної плати за період з 01 квітня по 08 червня 2017 року.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із вимогами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності до статей 76-81 ЦПК України не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з виробничим підрозділом «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 08 червня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки, а також при звільненні не отримав належну йому заробітну плату, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати наявності заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 4316,86 грн. та компенсації за невикористані 31 день відпустки у сумі 5198,08 грн., а в загальній сумі 9514,94 грн., та стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 1676,51 грн., розрахувавши компенсацію відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

При цьому суд першої інстанції, врахувавши надані позивачем докази щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року та компенсації за невикористані 31 день відпустки, дійшов помилкового висновку щодо відсутності належних та допустимих доказав про наявність заборгованості за квітень-червень 2017 року, оскільки саме позивачем до позовної заяви надані табуляграми, з яких вбачається, що позивачеві нарахована заробітна плата: за березень 2017 року 4316,86 грн., з якої оплата простоїв 1527,07 грн., до виплати 3432,70 грн.; квітень 2017 року - 3780,79 грн., з якої оплата простоїв 3711,63 грн., сума до виплати 3006,42 грн.; травень 2017 року - 2068,73 грн., з якої оплата простоїв 2030,89 грн., сума до виплати 1645,02 грн.; червень 2017 року - 8103,15 грн., з якої компенсація за невикористану відпустку 7021,19 грн., оплата простоїв 933,74 грн., сума до виплати 6443,49 грн. (а.с.12-14).

Позивачем було заявлено клопотання про витребування у відповідача копії наказів № 236-ДНД від 17 березня 2017 року «Про встановлення простою», № 645-113-1 від 28 квітня 2017 року «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця», відомості про обставини (дата, спосіб, місце) ознайомлення з наказами № 236-ДНД від 17 березня 2017 року, № 645-113-1 від 28 квітня 2017 року керівництва виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» СП «Донецька ДЗП», копію наказу про звільнення №1493/ДН-ОС від 07 червня 2017 року. Вказане клопотання було задоволене як судом першої інстанції ухвалою від 08 січня 2020 року (а.с.24), так і судом апеляційної інстанції ухвалою від 07 квітня 2020 року (а.с.61-62), які були отримані відповідачем, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.30,67-68), але до теперішнього часу ухвали з відповідачем АТ «Українська залізниця» не виконані, документи суду не надані, в той час як з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, саме відповідач повинен довести про відсутність порушення законодавства про працю.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У справах № 227/3320/18, № 227/3321/18, № 227/3322/18, №227/5110/18, № 227/5136/18, № 227/1469/18, № 227/1165/19, № 227/1401/19, № 227/1795/19, 227/1851/19, № 227/1466/19, № 227/1465/19, в яких відповідачем є акціонерне товариство «Українська залізниця», встановлено, що наказом АТ «Українська залізниця» № 236-ДНД від 17 березня 2017 року «Про встановлення простою» з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції було встановлено початок простою, згідно п.8 вказаного наказу оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2017 року по 08 червня 2017 року в сумі 8606,37 грн.: квітень 2017 року 3780,79 грн., травень 2017 року 2068,73 грн., червень 2017 року 2756,85 грн. (7954,93 грн. за табуляграмою 5198,08 грн. стягнуті за рішенням суду першої інстанції). Також відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 2274,53 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовую рішення в частині відмови в задоволенні позову, з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за квітень-червень 2017 року у сумі 8606,37 грн. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2274,53 грн., задовольнивши апеляційну скаргу відповідача. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2017 року по 08 червня 2017 року та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати скасувати.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 квітня 2017 року по 08 червня 2017 року в сумі 8606 (вісім тисяч шістсот шість) грн. 37 коп. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів, та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 2274 (дві тисячі двісті сімдесят чотири) грн. 53 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк