Справа № 184/1190/19
Номер провадження 2/184/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря - Попівніч Н.І.,

представника позивача - Жовтяк О.В.,

представника відповідача - Шаврової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, з урахуванням поданих заяв по суті справи, посилається на те, що 08.08.2013 року між КБ «ПРИВАТБАНК» (з 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі по тексту - КБ «ПРИВАТБАНК», банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 30.04.2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 43675,16 гривень, що складається з наступного: 2234,21 гривень - заборгованості за кредитом, 37384,99 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1500,00 - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 2055,96 гривень - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з неї судовий збір.

Крім того, позивачем зазначено, що банком надана до суду копія анкети-заяви від 08.08.2013 року, з якої чітко вбачається вся інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловила згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що " згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.» Також до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна,55 днів пільгового періоду", де вказано поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), розміри комісій та штрафів, тощо.

Відповідачем, в свою чергу, надано до суду відповідь на відзив та заперечення, згідно яких просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зазначивши, що анкета - заява, копія якої надана банком до позову не містить нічого, окрім її анкетних даних, вона не містить даних щодо суми кредиту, розміру кредитного ліміту, строку дії картки, розміру та підстав нарахування процентів, комісії, штрафу та пені. Копія Умов та правил надання банківських послуг, на яку посилається позивач, також не містить підпису відносно того, що відповідач була ознайомлена саме з наданою до позову редакцією Умов та правилами. При цьому, позивач не надав суду підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Зазначено, що пеня та штраф є одним видом юридичної відповідальності. Наголошено про застосування строку позовної давності, оскільки 04.12.2015 р. відповідачем був здійснений останній платіж на суму 2495 грн., що було більше ніж встановлений банком 15.12.2014 року кредитний ліміт у розмірі 2320,00 грн., тоді як банк звернувся з позовом 10.06.2019 р. Крім того, банком на адресу відповідача 29.05.2015 р. надсилалась вимога щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, включаючи нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, таким чином змінивши строк кредитування, після чого позивачем продовжено незаконно нараховувати проценти.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті справи. Наголосила, що надала до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив та письмових поясненнях, наголосивши на погашенні відповідачем 04.12.2015 р. тіла кредиту у повному обсязі та пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд, заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.08.2013 р. між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб подання письмової згоди Відповідачки на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно анкети - заяви від 08.08.2013 р. відповідач письмово погодилася з тим, що анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису відповідача (а.с. 8-32).

Згідно довідки про видачу кредитних карт відповідач отримала кредитну карту згідно кредитного договору б/н від 08.08.2013 року, № НОМЕР_1 зі строком дії картки до останнього дня 05.2017 року (а.с.80, 93).

Згідно виписки по основній картці № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 04.02.2020 проводився рух коштів як шляхом поповнення картки, так і зняття відповідачем коштів з картки (а.с. 151-157).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено наступне: 08.08.2013 року відбувся старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_1 ; 08.08.2013 року встановлено кредитний ліміт - 0,00 грн.; 09.08.2013 року відбулася зміна кредитного ліміту, кредитний ліміт встановлено - 0,00 грн.; 16.09.2013 року збільшено кредитний ліміт - 2500 грн.; 08.12.2014 року встановлено кредитний ліміт в сумі 2500 грн., 15.12.2014 року знижено кредитний ліміт до суми 2320,00 грн. (зворотна сторона а.с.93).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.08.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.04.2019 року (а.с.5-6): заборгованість за кредитом - 2234,21 грн., заборгованість за процентами - 37384,99 грн., в т.ч., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 37384,99 грн., комісія, в т.ч. нарахована комісія - 1500,00 грн., заборгованість по судовим штрафам - 2555,96 грн., що разом складає 43675,16 грн.

Оцінивши подані до суду докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Здійснюючи оцінку обставин (фактів), якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи, та поданими ними доказами, суд звертає увагу на наступне.

В анкеті - заяві від 08.08.2013 р. не зазначені вид картки, який просить оформити клієнт, кредитний ліміт, процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строк дії кредитного договору, а також не міститься позначка про те, що відповідачем отримано та ознайомлено під підпис з Пам`яткою клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування.

Водночас, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містять підпису відповідачки та не визнаються останньою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При цьому суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, в якій Судом зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Відтак, суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів, штрафних санкцій та комісії за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Оцінюючи вимогу позивача про стягнення 2234,21 грн. заборгованості за «тілом» кредиту, суд виходить із наступного. 08.12.2014 року банком за карткою № НОМЕР_1 встановлено відповідачці кредитний ліміт в сумі 2500 грн., 15.12.2014 року знижено кредитний ліміт до суми 2320,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та відповідає Виписці по основній картці № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 04.02.2020 р.

Як вбачається із зазначеної виписки, 31.05.2014 р. відбулося останнє використання позивачкою кредитних коштів, що кореспондує розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.08.2013 року, де зафіксовано наявність станом на 31.05.2014 р. поточної заборгованість за кредитом у розмірі 2461,81 грн. (кол. 3, а.с.5) та простроченої заборгованості - 0,00 грн. (кол. 5, а.с. 5).

Після 31.05.2014 р. зняття кредитних коштів ОСОБА_1 не здійснювалось, натомість, відповідачкою здійснювалось неодноразове поповнення платіжної картки: на суму 260,00 - 18.07.2014 р., на суму 150,00 грн. - 12.09.2014 р., на суму 198,00 грн. - 30.01.2015 р. та на суму 2495,00 грн. - 04.12.2015 р., всього - на суму 3103,00 грн. (кол. 15, а.с.5). Із зазначених сум, лише 14,96 грн. (12.09.2014) та 78,11 грн. (04.12.2015) були спрямовані банком на погашення простроченої заборгованості відповідача (кол.5, а.с.5)

Таким чином, суд приходить до висновку щодо погашення відповідачем «тіла» кредиту у повному обсязі (на платіжну картку відповідачкою було внесено 3103,00 грн. при наявності боргу за «тілом» кредиту 2461,81), відсутність заборгованості за укладеним кредитним договором від 08.08.2013 р. та недоведеності позовних вимог банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Крім того, суд звертає увагу на заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, враховуючи те, що банком на адресу відповідача 29.05.2015 р. надсилалась вимога щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, включаючи нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, таким чином був змінений строк кредитування та те, що 04.12.2015 р. відповідачем був здійснений останній платіж на суму 2495 грн., тоді як банк звернувся з позовом 10.06.2019 р. тобто за межами загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Проте, у відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заяву стороною у спорі зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог КБ "Приватбанк" слід відмовити у зв`язку з недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, понесені АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526,527,530,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строки зазначені у 3 абзаці резолютивної частини рішення продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно п. 12 розділу І Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 року.

Повний текст рішення складено 27.05.2020 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина