ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2207/20
провадження № 2/753/4449/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2020 р. суддя Дарницький районний суд м. Києва Колесника О.М. розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернлась до суду в особі представника ОСОБА_2 ,з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання окремих умов договору купівлі-продажу та та заяви про згоди на укладання договору недійсним.

Разом з позовом, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб та/або заборони вчиняти будь-які правочини, які можуть мати наслідком передання (перехід) права власності або іншого права на майно до третіх осіб нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви зазначив, що згідно Постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року по справі № 753/2835/17, за ОСОБА_3 визнано право власності на 2931/10000 ч.кв. АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 має змогу у будь-який час зареєструвати за собою у встановленому законодавством порядку право власності на 2931/10000 ч. кв. АДРЕСА_2 , та в подальшому відчужити це майно на кристь третіх осіб, що може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до п.2, ч.1, ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Враховуючи викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, обставин справи, вимог, викладених в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви, оскільки представником позивача не надано доказів можливого продажу відповідачем своєї частини квартири.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: О.М. КОЛЕСНИК