Постанова

Іменем України

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 127/2006/19

провадження № 61-1983св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В.С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В.М., Кузнєцова В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - комунальний заклад «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу комунального закладу «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив: визнати незаконним наказ від 13 грудня 2018 року про оголошення йому догани; визнати незаконним і скасувати наказ від 14 грудня 2018 року №71-к про його звільнення; внести в трудову книжку відомості про скасування наказів, згідно рішення суду; стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язати відповідача нарахувати йому заробітну плату; вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивований тим, що він з квітня 2015 року працював сторожем в КЗ «Вінницького регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт». 13 грудня 2018 року наказом за № 70-К йому оголошено догану за прогули 06 та 12 грудня 2018 року. Вказує, що перед накладенням дисциплінарного стягнення будь-яких пояснень від нього не вимагалось. Вважає наказ про оголошення догани незаконними, а наказ про звільнення ще й таким, що підлягає скасуванню, оскільки у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що06 та 12 грудня 2018 року позивач був відсутній на роботі, поважних причин відсутності не навів, тобто скоїв прогул без поважних причин.

Місцевим судом не встановлено підстав для поновлення позивача на роботі у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення похідних вимог щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу; зобов`язання нарахувати заробітну плату.

Крім того зазначено, що вимоги позивача про визнання незаконним наказу від 13 грудня 2018 року про оголошення йому догани за прогул 06 та 12 грудня 2018 року не підлягають задоволенню, оскільки вказаний наказ був скасований відповідачем, а дії позивача визнано проступком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду від 10 жовтня 2019 року в частині вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, внесення відомостей, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Визнано незаконним і скасовано наказ КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» від 14 грудня 2018 року №71-К «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56 791 грн 86 коп., який обрахований без вирахування податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні вимог про внесення відомостей в трудову книжку про скасування наказів відмовлено.

Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» від 13 грудня 2018 року № 70-К «Про оголошення ОСОБА_1. догани» закрито.

Рішення Вінницького міського суду від 10 жовтня 2019 року в частині вимог про зобов`язати відповідача нарахувати йому заробітну плату залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наказ відповідача від 14 грудня 2018 року № 71-К про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку прогулом 06 та 12 грудня 2018 року є незаконним та підлягає скасуванню з поновленням позивача на роботі та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнаючи незаконним наказ від 14 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 суд враховав, що його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогули, допущені 06 та 12 грудня 2018 року.

Щодо вимог про внесення в трудову книжку відомостей про скасування наказу про звільнення, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за змістом п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, визнання недійсним запису, здійсненого на підставі наказу про звільнення, визнаного судом незаконним, здійснюється на підставі рішення суду уповноваженим органом за місцем роботи.

З приводу вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу заробітну плату згідно зі статтею 116 КЗпП України, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо їх необґрунтованості, оскільки вказані кошти вже нараховані та виплачені і позивачем їх розмір не оспорюється.

При закритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» від 13 грудня 2018 року № 70-К «Про оголошення ОСОБА_1. догани» суд апеляційної інстанції, встановивши, що вказаний наказ скасований відповідачем ще до подачі цього позову, прийшов до висновку про відсутності предмета спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2020 року КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував вимоги статей 147, 148, 149 КЗпП України, не взяв до уваги зафіксовані в актах систематичні порушення позивачем трудової дисципліни та посадової інструкції. Інспектором праці Управління держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», за результатами якого складено відповідний акт, з якого вбачається, що порушень при звільненні позивача не виявлено. Апеляційний суд з порушенням частини другої статті 364 ЦПК України взяв до уваги уточнення до апеляційної скарги. Враховуючи відсутність доказів про направлення змін до апеляційної скарги та відсутність відповідача у судовому засіданні суд мав перенести таке засідання. Судом не взято до уваги наслідки відсутності позивача на робочому місці, які призвели до матеріальних збитків, його зухвалу поведінку та неповагу до керівництва. Судом також не наведено мотивів відхилення зазначених аргументів.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У березні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що відповідач не надав доказів вручення копії наказу про звільнення, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого підлягає негайному виконання, проте відповідач ухиляється від виконання постави Вінницького Апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, відповідач нехтує обов`язком надання правдивих свідчень та доказів суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2020 року зупинене виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року в частині, яка не підлягає примусовому виконанню,до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом КЗ «Вінницького регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» від 01 квітня 2015 року за № 5-К ОСОБА_1 прийнятий на роботу 01 квітня 2015 року на посаду водія.

Наказом № 8-К від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 переведений на посаду сторожа.

06 грудня 2018 року працівниками КЗ «Вінницького регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» складений акт про відсутність на роботі сторожа ОСОБА_2 06 грудня 2018 року з 17 години до 20 години 30 хвилин.

12 грудня 2018 року працівниками КЗ «Вінницького регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» складений акт про відсутність на роботі сторожа ОСОБА_2 12 грудня 2018 року з 17 години до 21 години.

Наказом № 70-К від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці 06 та 12 грудня 2018 року без попереднього узгодження з керівником та не обґрунтування поважності причин відсутності.

Наказом № 71-К від 14 грудня 2018 року ОСОБА_2 звільнено в зв`язку з прогулом без поважних причин 06 та 12 грудня 2018 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України з посиланням на оголошену йому догану наказом 70-К від 13 грудня 2018 року.

На примірнику наказу № 71-К від 14 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 міститься власноручний запис про отримання трудової книжки 21 грудня 2018 року.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанцій задовольняючи частково позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що після винесення позивачу догани за прогул 06 та 12 грудня 2018 року його було звільнено за ці самі порушення трудової дисципліни, обґрунтовано прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулося без законних підстав та з порушенням трудових прав і вимог закону, що відповідно до статті 235 КЗпП України є підставою для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого розраховано вірно.

При цьому, апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що наданий наказ № 71-К від 14 грудня 2018 року про звільнення позивача, яким змінені обставини звільнення, виготовлений вже після звільнення ОСОБА_2 , його права не поновлює, а тому не має правового значення для вирішення питання про поновлення на роботі.

Доводи касаційної скарги КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» про те, що апеляційний суд не врахував вимоги статей 147, 148, 149 КЗпП України, є необґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Посилання в касаційній скарзі на актінспектора праці Управління держпраці у Вінницькій області про проведено інспекційного відвідування КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», яким порушень не встановлено, та те, що судом не взято до уваги наслідки відсутності позивача на робочому місці, його зухвалу поведінку та неповагу до керівництва, не спростовують правильні висновки апеляційного суду з приводу вирішення спору по суті.

Відносно доводів поданої скарги про порушення апеляційним судом частини 2 статті 364 ЦПК України, то вони не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про доповнення чи зміну апеляційної скарги, а саме зазначення в описовій частині постанови апеляційного суду про уточнення вимог апеляційної скарги є лише узагальненням доводів особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційний суд вирішив спір в межах свої повноважень, передбачених статтею 374 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги в тій частині, що апеляційний суд мав перенести судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання є необґрунтованими, оскільки комунальний заклад «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду другої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2020 року зупинене виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року в частині, яка не підлягає примусовому виконанню, до закінчення касаційного провадження, тоді як, касаційне провадження у справі закінчено, то виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального закладу «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року в частині, яка не підлягає примусовому виконанню.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов