Справа № 610/3600/19
Провадження № 2/610/101/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 рокуБалаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участю секретарів судового засідання - Косолапової Ю.А., Бартєнєвої Ю.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 610/3600/19 (провадження №2/610/101/2020) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Балаклійського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 45 442 грн., яка складається з: 18 000 грн. - суми боргу, 1126 грн. - 3% річних, 2916 грн. інфляційні втрати та 23400 грн. - сума неустойки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що 15.12.2016 року він надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 18 000 грн за розпискою, з умовою їх повернення до 01.10.2017 року. Однак у зазначений строк відповідач борг не повернула, що стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою. Позивач зазначив, що відповідач повинна повернути борг у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, сплатити 3% річних від простроченої суми та суму неустойки 5% в місяць.

Ухвалою від 17.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

03.01.2020 відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, заперечує щодо наведених позивачем обставин. Зазначила, щодо факту отримання позики у позивача не заперечує, але не в тій сумі, що зазначена в розписці та не за цією розпискою. Позику вона брала у позивача без розписки у грудні 2016 року на суму 10 000 грн., факт передачі грошових коштів проходив за місцем мешкання позивача. Позику повернуто в повному обсязі в липні 2019 року. 16.12.2016 позивач з`явився до неї на роботу та вимагав написати розписку не на суму позики 10 000 грн., а на суму 18 000 грн., пояснюючи що це будуть вважатися проценти, вона, не обдумуючи, написала вказану розписку, факту передачі грошей на 18 000 грн. від позивача 16.12.2016 не було. Зазначений позивачем факт написання розписки зі свідками не відповідає дійсності, так як розписка була написана без свідків, була присутня лише її колега на робочому місці, яка в самій розписці свідком не виступала. Тому вважає, що дана розписка є нікчемним правочином. По своїй юридичній безграмотності та довірливості після повернення нею боргу розписка не була знищена, тому позивач вирішив її просто ошукати (а.с.21-22).

Ухвалою суду від 16.01.2020 позовну заяву залишено без руху, надавши строк на усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви та через канцелярію суду надано оригінал розписки та її копію для направлення відповідачу.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, однак ОСОБА_2 не заперечувала факту отримання у борг грошей від позивача, але не в тій сумі, що вказана у розписці та не за цією розпискою.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 15.12.2016 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 18 000 грн, які вона зобов`язалася повернути до 01.10.2017 року. У випадку прострочення будуть нараховуватись проценти у розмірі 5% на місяць. Розписка підписана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.30).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що в грудні 2016 році, перебуваючи на своєму робочому місці у магазині в смт Донець, до неї підійшов ОСОБА_6 та попрохав, щоб вони з ОСОБА_7 стали свідками при передачі коштів у борг ОСОБА_8 . Остання, перебуваючи у магазині, отримала кошти у ОСОБА_6 та написала розписку. У розписці вона та ОСОБА_7 поставили свої підписи.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2016 року до магазину «Стіморол» зайшла ОСОБА_8 , яка спілкувалась із ОСОБА_6 . ОСОБА_6 передав їй гроші, вона їх перерахувала. Потім ОСОБА_8 написала розписку. Вона, як свідок передачі грошей, поставила свій підпис у розписці.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником.

Чинним законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки, і відповідно до ст. 1047 ЦК України розписка є підтвердженням укладення договору позики та його умов.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.

За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_2 не оспорювала факту власноручного написання розписки 15.12.2016.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що вона повернула борг, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 1051 ЦК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання зобов`язань, що виникли з правочину, не може доводитися показанням свідків.

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_9 - чоловіка відповідача, який пояснив, що гроші вони повернули, але розписки дружина не брала, та ОСОБА_10 , який відвозив відповідача в смт Донець, нібито, віддати гроші, оскільки виконання зобов`язань не може доводитися показаннями свідків.

Оскільки розписка, яка є предметом спору, містить умову щодо повернення коштів, а будь-яких застережень, учинених позикодавцем щодо погашення боргу позичальником - не містить, суд приходить до висновку, що зазначена розписка є борговою.

Сторони є вільними в укладенні договору, а відтак зазначення у розписці про зобов`язання ОСОБА_2 у конкретно визначені строки повернути ОСОБА_1 борг, з зазначенням особистих даних, а саме паспортних даних, які повністю збігаються з паспортними даними відповідача, а також дати та особистого підпису позичальника, при наявності оригіналу боргової розписки у позикодавця, суд визнає як боргове зобов`язання, яке боржником не виконано.

Належних, достовірних та допустимих доказів того, що відповідач повернув позивачу запозичені кошти, матеріали справи не містять, отже суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 18 000 грн. є обґрунтованими і такими, що відповідають законодавству, а тому підлягають задоволенню.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надала диск із звукозаписом (дата створення 25.01.2020) на якому зафіксована телефонна розмова ОСОБА_3 , як представника відповідача, з ОСОБА_1 (а.с.42)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки він не засвідчений електронним цифровим підписом.

Крім того, телефонна розмова відбулася 25.01.2020, а доручення про надання повноважень ОСОБА_3 представляти інтереси від імені ОСОБА_2 посвідчено нотаріально 27.02.2020 (а.с.37). Тобто ОСОБА_3 , не маючи повноважень представляти інтереси ОСОБА_2 , 25.01.2020 вела перемовини із ОСОБА_11 щодо мирного вирішення спору.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сума заборгованості складає 18 000 грн., період прострочення: жовтень 2017 року - листопад 2019 року. Індекс інфляції за цей період склав: 1,174.

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 18000 х 1,174=21132 грн. Сума інфляції складає: 21132-18000=3 132 грн., що дещо більше вимог позивача, а приведений ним розрахунок не є коректним.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У розписці зазначено, що у разі прострочення будуть нараховуватись відсотки у розмірі 5% в місяць.

Позивачем надано розрахунок щомісячної неустойки: 18 000 х 26 х 5%=23 400 грн., де 18 000 грн. - сума боргу, 26 -кількість місяців прострочення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних у розмірі 1126 грн., суд зазначає наступне.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Як вбачається із розписки від 15.12.2016 року сторони погодили, що у випадку прострочення зобов`язання будуть нараховуватись проценти у розмірі 5% на місяць

Враховуючи, що у договорі встановлений розмір процентів від простроченої суми за весь час прострочення грошового зобов`язання, і судом задовольняється ця вимога, тому в частині стягнення 3% річних суд відмовляє.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 44 532 гривень, що складається з заборгованості за договором позики 18 000 гривень, 3132 інфляційних втрат та 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн. проценти від простроченої суми.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн., 3132 (три тисячі сто тридцять дві) грн. інфляційних втрат, 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн. проценти від простроченої суми, а всього 44 532 (сорок чотири тисячі п`ятсот тридцять дві) грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 753,01 грн (сімсот п`ятдесят три гривень 01 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 02.06.2020 року.

Суддя В.М. Тімонова