Ухвала

16 червня 2020 року

місто Київ

справа № 760/29618/19

провадження № 61-8736ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасник справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАШТА»

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року у складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАШТА» (далі - ОСББ «БАШТА») від 06 лютого 2019 року про обрання нового правління.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , тобто співвласником цього будинку, членом ОСББ «БАШТА».

Під час проведення 06 лютого 2019 року загальних зборів були порушені права позивача у питанні волевиявлення, як співвласника багатоквартирного будинку.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , роз`яснено право на звернення до суду у порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції, врахувавши правові висновки, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження 14-576апп18) зробив висновок, що зазначений спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на зазначену ухвалу, залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року залишено без змін. Із ОСОБА_1 на користь ОСББ «БАШТА» стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , оскільки такий підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Щодо розподілу судових витрат, понесених ОСББ «БАШТА» під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, однак не звільнений від сплати інших судових витрат, якими є витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки, понесені ОСББ «БАШТА» витрати на професійну правничу допомогу підтверджено письмовими доказами, такі витрати підлягають стягненню із заявника апеляційної скарги.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

На переконання заявника, суд першої інстанції помилково вважав, що спір стосується захисту прав заявника як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного обранням нового складу правління. Підставою подання позову стало саме порушення прав на вільне волевиявлення, права на управління та встановлення обов`язків з утримання ОСББ «БАШТА».

Щодо розподілу судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу заявник вважає, що такі витрати не підлягали стягненню, оскільки щомісячно заявником здійснюється оплата на рахунок ОСББ «БАШТА» коштів у розмірі 980, 00 грн на утримання будинку та прибудинкової території. На переконання заявника, зазначені кошти призначені для оплати договорів, укладених з юридичними та фізичними особами, які забезпечують діяльність ОСББ «БАШТА». Також вважає, що стягнення зазначених судових витрат покладає надмірний тягар на заявника та його сім`ю, враховуючи, що заявник є особою з інвалідністю, отримує мінімальну пенсію.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина п`ята статті 185 ЦПК України).

Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

За правилами статті 1 Закону ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 зазначеного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Отже, Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їхнього власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Предметом спору у цій справі є рішення чергових загальних зборів ОСББ «БАШТА», проведених 06 лютого 2019 року. За підсумками голосування, з урахуванням голосів, поданих на зборах співвласників, голосів співвласників, отриманих під час проведення письмового опитування, обрано новий склад правління: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 .

На переконання позивача, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Глібом Олеговичем проведено державну реєстрацію про зміну відомостей стосовно керівника ОСББ «БАШТА» на підставі підроблених документів.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятими відповідачем рішеннями про реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу (керівника).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини першої статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на момент прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Даючи оцінку предмету спору, враховуючи те, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи, суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що такий спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, отже, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом першої та апеляційної інстанцій враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18).

Відповідно до таких висновків правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, врахувавши предмет позову, його підстави та доводи правильно визначили, що цей спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Таких висновків у подібній справі дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/22781/17 (провадження

№ 61-14067св19).

Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що спір стосується майнового права позивача, як співвласника майна багатоквартирного будинку, оскільки зазначений позов подано з підстав порушення прав позивача на вільне волевиявлення щодо управління та встановлення обов`язків з утримання ОСББ «БАШТА», Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Предметна юрисдикція судами визначається з урахуванням суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, врахувавши, що позивач оскаржує рішення загальних зборів ОСББ «БАШТА» від 06 лютого 2019 року щодо обрання нового складу правління, тобто оскарження рішення юридичної особи щодо обрання її керівника, правильно визначив юрисдикцію зазначеного спору саме господарському суду.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не мав стягувати із заявника витрати, понесені ОСББ «БАШТА» на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн, оскільки такі витрати враховано у щомісячних рахунках на оплату співвласниками на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За правилами частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, зазначені норми процесуального закону регулюють правила відшкодування судового збору та інших витрат, понесених учасником справи, у зв`язку з розглядом спору у суді.

Предметом перевірки судом питання розподілу таких витрат є письмові підтвердження їх понесення стороною спору, обґрунтованість та пропорційність заявленого розміру таких витрат.

Суд апеляційної інстанції врахував, що на підтвердження понесення ОСББ «БАШТА» витрат на професійну правничу допомогу надано такі докази: договір про надання правничої допомоги від 17 лютого 2020 року

№ 17/02/2020-1, акт приймання-передачі наданих послуг від 08 квітня 2020 року, платіжне доручення від 10 квітня 2020 року №1167.

Зазначене заявником у касаційній скарзі не спростовано, письмових доказів на підтвердження розрахунку таких витрат та їх відображення у квитанціях, сформованих на ім`я кожного співвласника багатоквартирного будинку заявником суду касаційної інстанції не надано.

Отже, встановивши факт понесення ОСББ «БАШТА» витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, від сплати яких ОСОБА_1 не звільнений, суд апеляційної інстанції обґрунтовано здійснив розподіл таких витрат.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги обґрунтовано встановив відсутність порушень норм процесуального права судом першої інстанції.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності здійснення переоцінки досліджених судом апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БАШТА» про визнання рішення загальних зборів від 06 лютого 2019 року про обрання нового правління незаконним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко