Справа № 758/3459/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 травня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., секретаря судового засідання Добривечір А.О., розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив +» (в подальшому, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що 24.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 196700 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем з приводу повернення кредитних коштів, останнім було надано в приватне обтяження транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі Passat, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий сєдан, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, що є власністю відповідача. Заставна вартість предмету застави склала 231500 грн. 20.04.2015 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 24.12.2017 р., перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 30.11.2016 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив +» укладено договір відступлення прав вимоги № 279/ФК-16, а відтак, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.12.2017 р., відповідні зміни внесені до Державного реєстру рухомого майна, де заставодержателем є позивач. Крім того, в процесі розгляду справи позивачем 16.11.2018 р. подано клопотання про заміну сторони в цивільному процесі з підстав процесуального правонаступництва.

Представники позивача у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Відповідач у судове засідання не з`явився належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 196700 грн.(а.с. 5-13).

. В якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем з приводу повернення кредитних коштів, останнім було надано в приватне обтяження транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі Passat, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий сєдан, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, що є власністю відповідача. Заставна вартість предмету застави склала 231500,00 грн.

20.04.2015 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 24.12.2017 р., перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 18-23).

30.11.2016 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив +» укладено договір відступлення прав вимоги № 279/ФК-16, а відтак, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.12.2017 р., відповідні зміни внесені до Державного реєстру рухомого майна, де заставодержателем є позивач. (а.с. 30-35).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що усупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та станом на 15.03.2018 року має заборгованість у розмірі 276 744,15 грн.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені Вироком Подільського районного суду міста Києва від 23.05.2014 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.

Так, обґрунтовуючи наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 276 744,15 грн, позивач посилався на виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунок кредитної заборгованості.

Також, судом встановлено, що 23.05.2014 року Подільським районним судом м. Києва винесено Вирок по справі № 2607/13173/12 щодо обвинувачення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. З ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України. Вищевказані особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, зорганізувалися у внутрішньо стійке ієрархічне злочинне об`єднання, основною діяльністю якого було вчинення злочинів, пов`язаних із заволодінням чужим майном - коштами АКІБ "УкрСиббанк", шляхом обману, підробленням документів їх використання та надання завідомо неправдивої інформації до АКІБ "УкрСиббанк" для отримання відповідних сум коштів в кредит, нібито для придбання автомобілів з вигаданими даними, які оформлялись на підставних осіб, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника організованої групи, спрямованих на реалізацію цього плану. При цьому, матеріалами даної справи було встановлено, що вищенаведені особи вчинили шахрайські дії відносно заявника, з метою заволодіння його коштами та майном, шляхом оформлення на відповідача договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24.12.2007 р., а відтак, ним не були отримані кошти за таким кредитом, та відповідний автомобіль.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

позивач -товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5Б, офіс 5, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду;

Суддя В. В. Гребенюк