ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року

м.Суми

Справа №592/9379/19

Номер провадження 22-ц/816/1031/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року в складі судді Костенко В.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 24 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом, вимоги якого уточнили (а.с. 69 - 71) до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 , третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради, в якому просили:

1) встановити факт належності померлому ОСОБА_9 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 і машино-місця АДРЕСА_2 ;

2 ) здійснити поділ спадкового майна після померлого ОСОБА_9 , а саме:

- в порядку спадкування за заповітом визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С» та 42/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- в порядку спадкування за заповітом визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С» та 42/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- визнати право власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 149,03 кв.м. та машиномісце АДРЕСА_9 ;

- в порядку спадкування за законом визнати право власності за ОСОБА_5 на 8/100 частин нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- в порядку спадкування за законом визнати право власності за ОСОБА_4 на 8/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- в порядку спадкування за законом визнати право власності за ОСОБА_8 на 1/10 частки спадкового майна, що в грошовому еквіваленті становить 221215,00 гривень;

- в порядку спадкування за законом визнати право власності за ОСОБА_6 на 1/10 частки спадкового майна, що в грошовому еквіваленті становить 221215,00 гривень.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою цього ж суду від 27 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_9 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частини квартири загальною площею 149,03 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини машино-місця АДРЕСА_11 .

Залишено ОСОБА_3 право власності на:

1/2 частину квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/2 частину машино-місця АДРЕСА_11 ;

1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.

Здійснено поділ спадкового майна ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

За ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом визнано право власності на:

3/20 частки нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

3/20 частки нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

3/20 частки квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

3/20 частки машино-місця АДРЕСА_11 ;

За ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом визнано право власності на:

3/20 частки нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

3/20 частки нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

3/20 частки квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

3/20 частки машино-місця АДРЕСА_11 ;

За ОСОБА_5 визнано право власності, як на обов`язкову частку, на:

1/20 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

1/20 частку нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

1/20 частку квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/20 частку машино-місця АДРЕСА_2 .

За ОСОБА_4 визнано право власності, як на обов`язкову частку, на:

1/20 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

1/20 частку нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

1/20 частку квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/20 частку машино-місця АДРЕСА_2 .

За ОСОБА_8 визнано право власності, як на обов`язкову частку, на:

1/20 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

1/20 частку нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

1/20 частку квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/20 частку машино-місця АДРЕСА_2 .

За ОСОБА_6 визнано право власності, як на обов`язкову частку, на:

1/20 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С»;

1/20 частку нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

1/20 частку квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

1/20 частку машино-місця АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині визначення порядку поділу майна, відповідачка ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині визначення порядку розподілу майна та ухвалити нове рішення, яким:

- за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за заповітом визнати право власності на 1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С» та 42/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- за ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за заповітом визнати право власності на 1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , що складаються з: адмінбудівлі літ. «С» загальною площею 104,1 кв.м., складу літ. «Ж» загальною площею 377,9 кв.м., складу літ. «Ц», загальною площею 76,0 кв.м., навісу 1, «С», навіс 2, «С», навіс 3, «С» та 42/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- за ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9 визнати право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 149,03 кв.м. та машиномісце АДРЕСА_11 ;

- за ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом визнати право власності на 8/100 частин нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- за ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом визнати право власності на 8/100 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м.;

- за ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом визнати право власності на 1/10 частки спадкового майна, що в грошовому еквіваленті становить 221215,00 гривень;

- за ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом визнати право власності на 1/10 частки спадкового майна, що в грошовому еквіваленті становить 221215,00 гривень.

При цьому, відповідачка вказала, що суд першої інстанції безпідставно відмовив сторонам в затвердженні мирової угоди, оскільки її умови відповідають вимогам закону та не порушують права та інтереси інших осіб, зокрема, у матеріалах справи наявні копія договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 . Суми від 19 серпня 2009 року та копія свідоцтва про шлюб, що є підставою вважати, що квартира була придбана за час шлюбу. При цьому, як зазначила ОСОБА_3 , на підставі наявних у справі доказів суд визнав право власності на 1/2 частку квартири за померлим ОСОБА_9 , що, на думку відповідачки, свідчить про помилковість висновків суду, викладених в ухвалі від 10 вересня 2019 року про відмову в затвердженні мирової угоди щодо неможливості встановлення відповідних обставин. До того ж, заявник апеляційної скарги звернула увагу на ту обставину, що місцевий суд під час розгляду справи не запропонував сторонам вирішити питання шляхом укладення мирової угоди або врегулювання спору за участю судді, що порушує вимоги ч. 1 ст. 2 ЦПК України щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи. Крім того, відповідачка вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог при поділі спадкового майна, здійснивши розподіл його часток на власний розсуд без врахування вимог уточненої позовної заяви, чим порушив її права та поставив її у невигідне становище, оскільки квартира та машиномісце, якими не користувались інші спадкоємці, крім її дітей, були розподілені між сторонами на частки, а спільне користування майном неможливе, що дає підстави для ряду інших судових спорів щодо цього майна. Також, ОСОБА_3 вказала на необгрунтованість висновків суду про відмову в задоволенні позову в частині розподілу майна у зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування щодо заявленого позивачами варіанту розподілу майна та у зв`язку з тим, що при такому розподілі малолітні діти спадкодавця будуть позбавлені права на нерухоме майно. Як вважає відповідачка, вказані висновки суду належним чином не вмотивовані з посиланням на докази та встановлені у справі обставини. Крім того, ОСОБА_3 зазначила про те, що запропонований позивачами варіант розподілу спадкового майна відповідає інтересам усіх сторін спору, у тому числі і її дітей, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та які проживають у квартирі АДРЕСА_2 . При цьому, жодних прав на вказане нерухоме майно діти не втратять, а інші спадкоємці права користування квартирою та відповідним паркомісцем не мали. Щодо матері спадкодавця ОСОБА_6 та малолітньої дитини ОСОБА_8 , то їм сплачено грошову компенсацію у розмірі вартості 1/10 частини спадкового майна, що, на думку заявника апеляційної скарги, відповідає їх інтересам. У той же час, ОСОБА_3 не погодилась з висновками суду про виділ неповнолітнім дітям спадкодавця по 1/20 частки спадкового майна, а також вказала на те, що незрозуміло, яким чином вони зможуть розпоряджатися відповідними частками. Ураховуючи викладене, відповідачка наголосила, що вона має переважне право на залишення у власності майна, яким вона володіла разом з спадкодавцем. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що заявлений позивачами варіант поділу спадкового майна жодним чином не порушує права спадкоємців, у тому числі і малолітніх дітей, відповідає вимогам ЦК України та враховує частку кожного спадкоємця.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо встановлення факту належності померлому ОСОБА_9 1/2 частини квартири загальною площею 149,03 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини машино-місця АДРЕСА_11 , а також залишення ОСОБА_3 права власності на: 1/2 частину квартири загальною площею 149,03 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину машино-місця АДРЕСА_5 за адресою АДРЕСА_6 , 1/2 частку нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та 1/2 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 261,0 кв.м. не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_9 і його представника ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з 17 вересня 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 89).

За час їх перебування у шлюбі 28 жовтня 2001 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилися дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно, що вбачається з свідоцтв про народження дітей (а.с. 13 - 14).

Також за час перебування шлюбі ОСОБА_9 та ОСОБА_3 набули у власність наступне майно.

05 вересня 2001 року ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення придбав нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 і складається з адмінбудівлі літ. «С», навісів та складів «Ж» і «Ц». Право власності ОСОБА_9 на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 19 - 21).

За договором купівлі - продажу нежитлового приміщення, яке розташоване в історичному центрі міста, шляхом викупу від 14 серпня 2003 року ОСОБА_9 набув у власність нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 загальною площею 261 кв.м. (а.с. 22 - 23).

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2009 року ОСОБА_3 придбала квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 149,03 кв.м. (а.с. 24 - 25), а також машиномісце АДРЕСА_11 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 27 квітня 2012 року (а.с. 26 - 27).

ОСОБА_9 також має дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_7 , що вбачається з свідоцтва про народження дитини (а.с. 15).

04 листопада 2015 року ОСОБА_9 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Дідкіською Ю.В., за яким усе своє майно він заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відповідно до ч. 2 ст. 1235 ЦК України ОСОБА_9 позбавив дружину ОСОБА_3 права на спадкування свого майна (а.с. 11).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

За заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , як законного представника малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. була заведена спадкова справа за № 07/2016 стосовно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 (а.с. 85 - 113).

З довідки приватного нотаріуса Нагорної Н.В. від 07 червня 2019 року за № 240/02-14 вбачається, що крім ОСОБА_9 спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 , спадкоємцями за законом є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Спадщину спадкоємці прийняли шляхом подачі заяв про прийняття спадщини та збирають необхідні документи для оформлення спадщини (а.с. 10).

Як на підставу для звернення до суду з даним позовом позивач ОСОБА_9 послався на те, що 07 червня 2019 року нотаріус повідомив йому про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки необхідно виділити частку померлого у спільному майні. Для вирішення зазначеного питання йому було рекомендовано звернутися до суду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони не можуть досягнути згоди щодо порядку поділу спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_9 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_2 в частині щодо визначення порядку поділу майна, суд першої інстанції виходив з того, що до складу спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_9 , входить 1/2 частина нерухомого майна, а саме: 1/2 частина нежитлових приміщень по АДРЕСА_9 , квартири АДРЕСА_10 . При цьому, суд вважав, що спадкоємцям за заповітом, тобто позивачам по справі, необхідно виділити по 3/20 частині вказаного спадкового майна, а спадкоємцям, які мають обов`язкову частку у спадщині, тобто ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підлягає виділу по 1/20 частині спадкового майна кожному. У той же час, суд не прийняв визнання позову відповідачем ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , а також ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , оскільки, на думку суду, таким чином вони розпоряджаються правами неповнолітніх на майно без відповідного дозволу органу опіки та піклування, що свідчить про порушення прав та інтересів неповнолітніх дітей спадкодавця.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У ч. 1 ст. 1222 ЦК України йдеться про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Виходячи з п.п. 5.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на 1/2 частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_9 , квартири АДРЕСА_5 АДРЕСА_2 . Також сторони не спростовують висновків суду про те, що інша 1/2 частина вказаного нерухомого майна належить відповідачу ОСОБА_3 , як дружині помелого на підставі ст.ст. 60, 70 СК України.

На думку колегії суддів, визначаючи порядок поділу майна суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 1216, 1223, 1222, 1226, 1233, 1241, 1261, 1268, 1269 ЦК України правильно виходив із того, що спадкоємцям за заповітом підлягає виділу по 3/20 частки вищевказаного спадкового майна, а спадкоємцям, які мають право на обов`язкову частку на спадщину, - по 1/20 частки.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 мають право по 1/10 частині спадкового майна, а не по 1/20 частині, як визначив суд першої інстанції, як такі, що не відповідають вимогам ст. 1241 ЦК України. При цьому, при вирахуванні розміру обов`язкової частки суд правильно взяв до уваги частки усіх без винятку спадкоємців першої черги, закликаних до спадкування за законом на час відкриття спадщини, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ураховуючи, що усунення від права на спадкування жодним чином не впливає на порядок вирахування обов`язкової частки у спадщині.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що частка кожного з чотирьох спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині складає по 1/20 (1/2 частина нерухомого майна, що становить склад спадщини:5 спадкоємців першої черги, закликаних до спадкування за законом на час відкриття спадщини:1/2, тобто половина частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)). Відтак, частка позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , як спадкоємців за заповітом становить по 3/20 ((1/2 частина нерухомого майна, що становить склад спадщини-1/20х4 спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині)):2 спадкоємці за заповітом).

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, здійснивши розподіл часток спадкового на власний розсуд без врахування вимог уточненої позовної заяви не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки обраний судом варіант розподілу часток усіх без винятку спадкоємців на спірне спадкове майно відповідає вимогам 1217, 1233, 1241, 1267, 1278 ЦК України. При цьому, суд врахував розмір часток у спадщині, як спадкоємців за заповітом, так і спадкоємців за законом. Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що вона має переважне право на залишення їй у власність майна, яким вона володіла разом з спадкодавцем, а саме: квартири АДРЕСА_2 та машиномісця АДРЕСА_11 не дають підстав для визначення порядку поділу майна у заявлений позивачами спосіб, так як при цьому будуть порушені права спадкоємців, у тому числі і неповнолітніх дітей спадкодавця, на вказане спадкове майно, ураховуючи, зокрема, і ті обставини, що ОСОБА_3 з огляду на ч. 2 ст. 1235 ЦК України позбавлена права на спадкування вказаного нерухомого майна, а підстав для збільшення розміру частки відповідачки у спільній сумісній власності подружжя колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання позову ОСОБА_3 , яка діє також і в інтересах малолітньої ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , суперечить правам спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_9 , беручи до уваги і те, що відповідно до ст. 177 СК України батьки не мають права розпоряджатися майном дитини без відповідного дозволу органу опіки і піклування, ураховуючи, що такого дозволу орган опіки і піклування не надав. Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що заявлені вимоги не суперечать інтересам спадкоємців та не порушують їх законних прав відносно спадкового майна, а також про те, що відсутність згоди органу опіки і піклування не свідчить про порушення прав дитини. Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, ОСОБА_7 , як законному представнику малолітньої ОСОБА_8 , було виплачену відповідну компенсацію у розмірі 221215 грн, що відповідає 1/10 частці усього спадкового майна також не дають підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, не знайшли свого підтвердження посилання в апеляційній скарзі на те, що заявлений позивачами варіант поділу спадкового майна жодним чином не порушує права спадкоємців, у тому числі і малолітніх дітей, відповідає вимогам ЦК України та враховує частку кожного спадкоємця.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд під час розгляду справи не вжив заходів щодо врегулювання спору шляхом затвердження мирової угоди або врегулювання спору за участю судді не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що місцевим судом 10 вересня 2019 року була розглянута подана сторонами мирова угода про розподіл спадкового майна, у затвердженні якої було відмовлено, ураховуючи, що відсутність ряду доказів не дало можливості суду встановити та перевірити дотримання закону при укладенні мирової угоди, а також не дало підстав вважати, що угодою не будуть порушені права інших осіб. При цьому, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду та вважає, що при відмові у затвердженні мирової угоди судом не було порушено завдань та основних засад цивільного судочинства, про що йдеться в апеляційній скарзі відповідачки.

Твердження апеляційної скарги про те, що наявні у справі докази підтверджують право власності спадкодавця на 1/2 частину відповідного нерухомого майна не спростовують висновків суду, викладених в ухвалі від 10 вересня 2019 року про відмову у затвердженні мирової угоди.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на неможливість спільного користування спадковим майном усіма спадкоємцями не дають підстав для скасування рішення суду в оскарженій частині, оскільки сторони у майбутньому не позбавлені можливості вирішити питання щодо здійснення реалізації права спільною частковою власністю у відповідності до закону.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині, відповідно, без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; ст. 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року в оскарженій частині в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов