РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Чудопалової С.В.,

за участю секретаря Небиліченко Т.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2020 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивований тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2019 зареєстрованого в реєстрі за № 829 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173496525 від 11.07.2019 їй, належить будинок АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку зареєстровано її ОСОБА_1 , сина ОСОБА_3 та брата ОСОБА_2 . Відповідача ОСОБА_2 її померла мати, ОСОБА_4 , зареєструвала у будинку 26.01.2005 року за його проханням, з 2011 року він виїхав у невідомому напрямку та у її будинку не проживає. Неодноразово вона зустрічала та телефонувала йому та просила знятися з реєстрації у її будинку, однак він на її вимоги не реагує. Факт того, що відповідач не проживає в її будинку більше ніж один рік без поважної причини підтверджується актами депутата Мангушської селищної ради ОСОБА_5 . Домовленості по цьому питанню між ними не було.

21.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позовних вимог, не заперечує проти втрати ним права користування буд. АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Так, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.07.2019, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 173496525 від 11.07.2019, житловий будинок з по господарськими будівлями загальною площею 72,7 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно адресної картки у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , 1988 року народження, ОСОБА_4 , 1953 року народження, ОСОБА_1 , 1976 року народження та ОСОБА_3 , 2001 року народження (а.с. 9).

Згідно із актами обстеження від 10.02.2019, 20.08.2019 та 07.02.2020 складених депутатом Мангушської селищної ради ОСОБА_5 . , в присутності власника домоволодіння ОСОБА_1 , разом з сусідами ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 в ході огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , було виявлено, що за даною адресою зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 , 1988 року народження, з 02 квітня 2011 року та по теперішній час ( а.с. 10,11,12).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійснення власником права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частиною 1 ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, спір виник між позивачем і відповідачем, який є членом сім`ї власника житла. Тому суд вважає, що при вирішенні спірних відносин до застосування підлягають положення ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому будинку без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 319, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК УРСР, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення встановлений ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя С.В. Чудопалова