Справа № 524/5157/19
Провадження № 2/524/332/20
25.05.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Яковлєвій К.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи Соколової А.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина разом з матір`ю та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно.
В обґрунтування позову зазначає, що від фактичних шлюбних відносин мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після переміщення з тимчасово окупованої території - липня 2014 року, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні.
Ухвалою суду від 02.10.2019 по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідачем ОСОБА_3 відзив на позов не подано.
На вимогу суду надано висновок органу опіки та підключення щодо визначення місця проживання дитини.
17.03.2020 підготовче провадження по справі закрито.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_2 позов підтримують з підстав, що зазначені.
Позивач ОСОБА_1 стверджувала, що останній раз чоловік надавав допомогу на утримання сина у грудні 2018 року у розмірі 6 000 рублів, що у перерахунку становить приблизно 3000 грн., тому вважає, що батько може надавати аліменти у запропонованому нею розмір. ЇЇ щомісячний дохід становить 35 000 грн.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Соколова А.В. підтримує наданий висновок . Щодо необхідності стягнення аліментів та їх розміру покладається на розсудсуду.
Відповідач ОСОБА_3 , та його адвокат Гузь Т.О. у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Ухвалою суду від 25.05.2020 року відмовлено у зупиненні провадження по справі та постановлено проведення заочного розгляду справи..
Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що в період сумісного проживання у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
Малолітня дитина проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою за № 1320 від 28.11.2016 року щодо взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Виходячи з пояснень позивача, сторони спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Дані обставини відповідачем не спростовані.
Сторони в судове засідання доказів про свій матеріальний стан не надали.
Згідно ч.1ст. 161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно дост. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Мати дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків,
забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту. На даний час мається необхідність у встановленні місця проживання дитини разом з матір`ю з метою безперешкодного виїзду дитини на відпочинок, оздоровлення за межі території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 323 від 02.03.2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1

Із змісту висновку постає, що розглянувши матеріали, зібрані по справі документи, щодо місця проживання малолітнього, орган опіки та піклування, вважає доцільним визначення місця проживання дитини з матерію

У судовому засідання малолітній ОСОБА_5 повідомив про навчання, родину та пояснив, що батька бачив дуже давно.

Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні дитині, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітнього сина, вислухавши думку дитини, з метою забезпечення інтересів сина сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з його матір`ю.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Враховуючи наявність підстав для стягнення аліментів, відповідно до частини першої статті 82 ЦПК вони не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, що свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 182 СК, враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дітей;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази та повідомлені обставини, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним обов`язків по утриманню або які б спростовували позовні вимоги взагалі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, що визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1779 гривень, а віком від 6 до 18 років складає 2218 гривень. Враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, відповідна пропорційність дотримана, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Даний розмір підлягає індексації, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, визначений судом розмір аліментів за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 17.07.2019 року.

За вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути у повернення сплаченого судового збору 768, 40 грн. щодо вимоги про визначення місця проживання дитини та на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн, оскільки позивач при подачі позову звільнена від його сплати.

Керуючись ст. 160-161,180-188 Сімейного кодексу України статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу, , суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`юОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , кошти у розмірі 3000 (три тисячі) грн., щомісячно, починаючи з 17.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 768,40 ( сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 ( сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць виконати негайно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк