Провадження: 2/484/161/20
Справа: 484/4149/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Закревського В.І.

секретар судового засідання Фартушняк Ю.М.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача, адвоката - Рємського Є.В.

представника відповідача - ОСОБА_2 В.В.

відповідача - ОСОБА_3

за відсутності представника відповідача ДП "Сетам" - Деяк Я.М. (заява)

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , Державного підприємства "СЕТАМ", третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2019 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Ремський Є.В. звернувся до суду з позовом до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ДП "СЕТАМ", третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є власником нежитлового приміщення-напівпідвалу, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 51,8 кв. м., на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого 12.09.2007 року приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Миколаївської області Сулімою В.Ф. Даним нежитловим приміщенням позивач користується постійно з моменту отримання в дар, в ньому перебувають належні йому речі побутового вжитку, меблі, запчастини до автомобіля та інше. Лише в позивача є ключі від замків на вхідних дверях до приміщення.

21.07.2017 року до позивача звернувся один з відповідачів ОСОБА_3 та повідомив про те, що він має намір примусово зайти до належного позивачу нежилого приміщення, напівпідвалу, оскільки придбав його через торги, які проводилися співвідповідачем по справі, а саме відділом Державної виконавчої служби, та надав на підтвердження копію свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В. 18.07.2017 року, а також копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до Свідоцтва приватний нотаріус на підставі ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" та акта про проведення електронних торгів, затвердженого начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області 30.06.2017 року, посвідчила ОСОБА_3 право власності на вищевказане нежитлове приміщення, право власності якого зареєстровано в електронному Реєстрі власності на нерухоме майно Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації за №20072062, реєстровий №40 в книзі 1, 28.08.2007 року, вартістю 114590 грн., що раніше належало третій особі ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02.09.1999 року за реєстровим №2-2402, дублікат якого виданий Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 25.07.2007 року за реєстровим №3-1093.

Будучи не згодним з такими обставинами, позивач звернувся до суду з позовом про виключення майна з акту опису та арешту, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування реєстрації права власності. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.03.2019 року по справі № 484/2418/17 провадження № 2/484/24/19, зміненого постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.06.2019 року, в задоволенні позову відмовлено, оскільки на думку суду зявляючи вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, позивач не звернув уваги на те, що саме по собі свідоцтво за своїм змістом не є правочином, а тому його не можна визнавати недійсним за правилами недійсності правочинів. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права позивача та характеру правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відтак, на думку представника позивача, яка підтверджена вказаною постановою апеляційного суду, відсутність реєстрації договору дарування, як правовстановлюючого документу у відповідному державному реєстрі, не впливає на правовий статус відповідного майна, не позбавляє позивача права власності, а тому і не надає прав третій особі, як попередньому власнику, щодо володіння, користування чи розпорядження ним.

Оскільки договір дарування вказаного нежитлового приміщення між позивачем та третьою особою не розірвано, не визнано недійсним, і він є чинним, тому на час винесення постанови про арешт майна боржника, проведення електронних торгів вказане нежитлове приміщення не належало третій особі ОСОБА_4 і не могло було бути арештоване та передане на торги. Враховуючи зазначене та керуючись ст. 203, 215, 216, 317, 319, 387, 388 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", позивач просить суд: визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №266248 від 26.06.2017 року, реєстраційний номер лоту 220034, а саме нежитлового приміщення напівпідвалу, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж"; витребувати на свою користь від ОСОБА_3 вказане нежитлове приміщення та стягнути в солідарному порядку з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2019 року вжито заходів забезпечення позову, а саме накладено заборону на відчудження на нерухоме майно - нежитлове приміщення, напівпідвал, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж", загальною площею 51,8 кв.м.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.09.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

30.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ДП «СЕТАМ», в якому представник просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник ДП «СЕТАМ» вказує, що на адресу підприємства надійшла заявка державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про реалізацію нежитлового приміщення напівпідвалу, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж", в рамках виконавчого провадження № 49738362. Дане нежитлове приміщення було реалізовано згідно протоколу електронних торгів №266248 від 26.07.2017 року по лоту № НОМЕР_1 . Нежитлове приміщення було реалізовано з дотриманням вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року за №2831/5. Крім того, представник відповідача ДП «СЕТАМ» зазначає, що для визнання електронних торгів недійсними позивачу необхідно довести порушення саме процедури проведення електронних торгів, встановленої Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року за№2831/5, а неправомірні дії державного виконавця оскаржуються в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідач ДП «СЕТАМ» також зазначає, що оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження порушень правил проведення електронних торгів та порушень його законних прав і інтересів, тому статус особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, не змінюється і у нього вказане майно не може бути витребувано за будь-яких умов, оскільки така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.10.2011 року у справі №3-98гс11, яка має враховуватися усіма судами.

21.10.2019 року на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву від Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, згідно яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування заперечень вказано, що вказане у позові нежитлове приміщення було описано, арештовано та оцінено з метою подальшої реалізації через електронні торги, що організовує ДП "СЕТАМ". 26.06.2017 року були проведені торги з продажу вищевказаного майна, що підтверджується Протоколом про проведення електронних торгів від 26.06.2017 року та Актом державного виконавця про проведені електронні торги від 30.06.2017 року. Переможцем визначений ОСОБА_3 . Посилаючись на ст.ст. 210, 334, 640 ЦК України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідач вказує, що договір дарування нежитлового приміщення був посвідчений нотаріально, однак не був зареєстрований згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав та обов`язків для сторін. Враховуючи зазначене, позивач не набував права власності на нерухоме майно, яке є предметом позову, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.10.2019 року №185519385.

24.03.2020 року від відповідача Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист щодо зміни анкетних даних. Так, 27.12.2019 року проведено реорганізацію державного органу, в зв`язку з чим відповідач просив врахувати при винесенні рішення у справі, що Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було перейменовано на Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ремський Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити. Представник позивача вважає обгрунтування відповідачів ДП «СЕТАМ», Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 у відмові в задоволенні позову безпідставними та просить визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу вказаного арештованого майна, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №266248 від 26.06.2017 року, реєстраційний номер лоту НОМЕР_1 .

Представник відповідача ДП «СЕТАМ» - адвокат Деяк Я.М. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи, а саме у відзиві на позов просив суд розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі: Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі головного державного виконавця Ігнатюка В.В., ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили раніше надані письмові пояснення та просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що нежитлове приміщення напівпідвал, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж", належало на праві власності третій особі у справі ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02.09.1999 року за реєстраційним № 2-2402, що підтверджується дублікатом договору дарування, виданого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 25.07.2007 року за реєстраційним № 3-1093 та інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.08.2019 року №178615299 та від 21.10.2019 року №185519385 (а.с. 19-21, 67-70).

12.09.2007 року ОСОБА_4 подарував вказане нежитлове приміщення напівпідвал позивачу по справі ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського нотаріального округу Миколаївської області Сулімою В.Ф. за реєстровим №3240 (а.с. 9). В п.6 договору дарування вказано, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарований свідчить, що дарунок він приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Приватним нотаріусом у договорі дарування застережено позивача про необхідність державної реєстрації права власності, однак останній не встиг її здійснити, оскільки 26.06.2017 року організатором ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року за №2831/5 були проведені торги з продажу арештованого майна, реєстраційний номер лоту 220034, а саме: нежиле приміщення, напівпідвал, що знаходиться в АДРЕСА_1 , право власності на яке належало боржнику ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02.09.1999 року за реєстровим №2-2402, дублікат якого виданий Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 25.07.2007 року за реєстровим №3-1093. Нерухоме майно було реалізоване на підставі зведеного виконавчого провадження №49738362 згідно постанови про об`єднання від 28.12.2015 року стосовно боржника ОСОБА_4 за ціною продажу в сумі 114590 грн. переможцю торгів ОСОБА_3 , про що було складено акт державного виконавця про проведені електронні торги від 30.06.2017 року, затвердженого начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (а.с.10).

18.07.2017 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, що зареєстроване в реєстрі за №495, та здійснено державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення, напівпідвал, що підтверджується копіями свідоцтва та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017 року №92224377 (а.с. 11, 12).

Будучи не згодним з такими обставинами, позивач звернувся до суду з позовом про виключення майна з акту опису та арешту, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування реєстрації права власності.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.03.2019 року по справі № 484/2418/17 провадження № 2/484/24/19, зміненого постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.06.2019 року в частині підстав відмови в задоволенні позову відмовлено, оскільки на думку суду заявляючи вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, позивач не звернув уваги на те, що саме по собі свідоцтво за своїм змістом не є правочином, а тому його не можна визнавати недійсним за правилами недійсності правочинів. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права позивача та характеру правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 13-18).

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 281/15.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих та виникнення в покупця зобов`язання зі слати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.

Судячи зі змісту ст.ст. 655, 658 ЦК України, пунктів 4,5 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з викладеного, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними підлягають встановленню обставини, чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Згідно з ч. 1 розділу І вказаного Порядку арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Дійсно згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав.

При цьому відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи права користування та володіння належним її на праві власності майном.

Відтак, відсутність реєстрації договору дарування, як правовстановлюючого документу у відповідному державному реєстрі, не впливає на правовий статус відповідного майна, не позбавляє позивача права власності, а тому і не надає прав третій особі, як попередньому власнику, щодо володіння, користування чи розпорядження ним.

Частиною 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна визначено, що за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Відповідно до частин першої, третьої статті 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Беручи до уваги висновки Миколаївського апеляційного суду, викладені у постанові від 20.06.2019 року у справі №484/2418/17, яка набрала чинності 20.06.2019 року, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що дії старшого державного виконавця Ігнатюка В.В. в рамках зведеного виконавчого провадження ВП № 49738362 з виконання виконавчих листів 2/484/787/15 від 13.08.2015 року та №1/484/1728/14 від 26.01.2015 року, виданих Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 707137,28 грн. боргу та на користь ПАТ "Імексбанк" 61745,11 грн. заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо проведення ним електронних торгів, направлених на відчуження вказаного майна, не можна вважати законними.

Окрім того, державним виконавцем належним чином не було перевірено факт належності саме боржнику вказаного відчужуваного майна.

А, як зазначалося вище та встановлено судом, починаючи з 12.09.2007 року спірне нежитлове приміщення напівпідвал, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж", було подаровано боржником ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_6 , про свідчить договір дарування нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф.

З матеріалів справи вбачається, що договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не розірвано, не визнано недійсним, тобто договір є чинним.

З наведеного випливає, що державний виконавець виніс 14.02.2017 року постанову про опис і арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_4 , яке на час вчинення цієї процесуальної дії останньому не належало, а тому спірне нежитлове приміщення напівпідвал не підлягало відчуженню.

Отже, оскільки при проведенні прилюдних торгів було порушено як правила проведення електронних торгів, так і загальні норми ЦК України, внаслідок чого порушено суб`єктивне цивільне право позивача, як власника вказаного нежитлового приміщення, яке не підлягало примусовому продажу в порядку проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 49738362, оскільки не підлягало відчуженню, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсними електронних торгів відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 266248 від 26.06.2017 року, реєстраційний номер лоту 220034, підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині витребування спірного нежитлового приміщення від відповідача на користь позивача суд приходить до наступного висновку.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема, у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Звертаючись до суду з указаним позовом з підстави, передбаченої пунктом третім частини першої статті 388 ЦК України, ОСОБА_1 просив витребувати на його користь від ОСОБА_3 спірне нежитлове приміщення, напівпідвал, оскільки це приміщення вибуло з володіння позивача поза його волею.

Вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями статті 388 ЦК України, Верховний Суд України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 висловив такий правовий висновок:

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Зазначений правовий висновок підтримав у своїй постанові від 05 грудня 2018 року й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18).

Отже, враховуючи, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 немає договірних відносин, останній придбав спірне нежитлове приміщення на підставі електронних торгів з продажу арештованого майна, які були визнані недійсними, майно вибуло з володіння позивача ОСОБА_1 поза його волею, суд вважає, що вимоги позивача в частині витребування спірного нежитлового приміщення від відповідача ОСОБА_3 , також підлягають до задоволення.

Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів в солідарному порядку підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 2298,51 грн., тобто по 766,17 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 247, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , Державного підприємства "СЕТАМ", третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №266248 від 26.06.2017 року, реєстраційний номер лоту 220034, а саме нежитлового приміщення напівпідвалу, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж".

Витребувати на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , від ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , нежитлове приміщення, напівпідвал, загальною площею 51,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з вбудованого нежитлового напівпідвального приміщення в житловий будинок, літ. - "А-5ж".

Стягнути солідарно з Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 та Державного підприємства "СЕТАМ" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) грн. 17 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місце знаходження: пров. Бебюш Капон, 16, м. Первомайськ, Миколаївська область.

Відповідач: Державне підприємство "СЕТАМ", , місце знаходження: пров. Стрілецька, 4-6, м. Київ.

Третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 05.06.2020 року.

СУДДЯ: