Справа № 562/3894/19
"13" травня 2020 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Ковалика Ю.А., секретаря судових засідань Дацишиної Р.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення.
Позов мотивувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 в якому проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 , який не приймає участі в оплаті комунальних послуг, ремонті, його утриманні.
Крім того, проживання з відповідачем є нестерпним, оскільки він зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, систематично вчиняє домашнє насильство, тому вона змушена звертатися до суду для усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 30.01.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується розпискою. Про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2008 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності від 01.07.2008 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.07.2008.
З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 09.09.2008 вбачається, що 09.09.2008 складено актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Зважаючи, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за час шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до приписів ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд дійшов висновку, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову щодо виселення відповідача, оскільки він має рівне з позивачкою право щодо володіння та користування належним майном, а виселення відповідача з будинку фактично позбавить його не тільки права на житло, а й призведе до порушення його права власності на домоволодіння.
Згідно зі ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.
З наданих позивачем доказів не встановленого систематичного порушення відповідачем правил співжиття, антигромадської поведінки, повторного застосування заходів запобігання та громадського впливу, як обов`язкових умов для застосування ст.116 ЖК України, а тому підстав для виселення ОСОБА_2 з будинку суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Здолбунівський районний суд Рівненської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 19 травня 2020 року.
Суддя: Ю.А. Ковалик