Справа № 265/2629/20
Провадження № 4-с/265/24/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Вайновського А. М., за участю секретаря судового засідання Злидіної Г.В., заявника ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Циклаурі К.В.,

ВСТАНОВИВ

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Циклаурі К.В. про визнання дій незаконними та скасування постанови виконавця від 06 лютого 2020 року про арешт коштів боржника, крім того просив поновити строк звернення зі скаргою через необізнаність щодо вчинення вказаних дій виконавцем про які йому стало відомо тільки після фактичного виконання постанови, а також врахувати що до подання скарги він намагався врегулювати вказані питання позасудовим шляхом але не знайшов порозуміння та 16 квітня 2020 року була вимушена звернутися до суду з відповідною скаргою.

В обґрунтування скарги в частині визнання незаконним дій та скасування постанови про арешт зазначив, що на виконанні Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)знаходиться об`єднане виконавче провадження ВП №60116018 від 19.09.2019р щодо примусового виконання виконавчого листа №265/6840/15, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 22.01.2016 р про стягнення з нього на користь ПАТ Всеукраїнський банк розвитку заборгованості за кредитним договором у розмірі 34904.01 гривень та стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 281734.65 гривні на користь ОСОБА_2 . Серед причин, які на його думку дозволять визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову про накладання арешту зазначив, що арешт державним виконавцем накладено на рахунок в АТ КБ ПриватБанк на який він отримує заробітну платню. Проте, державним виконавцем при накладенні арешту не було враховано що кошти, які обліковуються на вказаному рахунку, складаються виключно заробітної платні, крім того вказав, що державним виконавцем до накладання арешту на всі рахунки згідно постанови не вчинив дії передбачені законом Про виконавче провадження: не отримано від банківських установ інформацію щодо стану рахунків боржника, про рух коштів та операцій за рахунками боржника, не перевірив майновий стан боржника, що повинно було передувати накладанню арешту. На відсутність таких дій також вказує та обставина, що державним виконавцем навіть не з`ясовано його місце реєстрації, яке співпадає з місцем фактичного проживання так, у всіх виконавчих документах зазначена адреса боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 проте його місце проживання та реєстрації є будинок АДРЕСА_2 , що також цілком підтверджує ту обставину, що він не міг взагалі з цих причин бути обізнаним про будь-які дії державного виконавця, оскільки навіть поштова кореспонденція відправлялася не на його адресу. Арешт рахунку обмежує його законні права на користування грошовими коштами і ставить його та сім`ю яку він утримує в скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного просив зняти арешт з банківського рахунку шляхом скасування постанови державного виконавця.

12 березня 2020 року від Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в інтересах якого на підставі довіреності діє головний державний виконавець Цикраулі К.В., надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 . У своєму відзиві виконавець зазначає, що 06.02.2020р для забезпечення виконання рішення суду, керуючись положеннями ст.56 ЗУ Про виконавче провадження винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках в межах суми стягнення. Такі дії на думку державного виконавця цілком відповідають положенням законодавства про виконавче провадження. З цих підстав просить відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 будучи присутньою у судовому засіданні надала аналогічні обґрунтування скарги тим, що викладені нею письмово, вимоги підтримала просила їх задовольнити.

Представник Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду, у судове засідання не прибув з невідомих причин, просив суд розглянути скаргу буз їх участі, у задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває об`єднане виконавче провадження №60116018 від 19.09.2019р щодо примусового виконання виконавчого листа №265/6840/15, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 22.01.2016 р про стягнення з нього на користь ПАТ Всеукраїнський банк розвитку заборгованості за кредитним договором у розмірі 34904.01 гривень та стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 281734.65 гривні на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №265/5354/17, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 30.10.2018р.

Постановою державного виконавця Цикраулі К.В. від 06.02.2020р на підставі ст.59 ЗУ Про виконавче провадження в порядку примусового виконання прийнято рішення винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на всіх рахунках, відкритих на ім`я боржника в АТ КБ ПриватБанк.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 ЗУ Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Судовим розглядом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ ПриватБанк відкрито картковий рахунок, для отримання заробітної плати.

Суд знаходить доречними посилання ОСОБА_1 щодо порушення з боку державного виконавця Цикраулі К.В. положень ЗУ Про виконавче провадження, що передували прийняттю рішення про накладення арешту.

Так, відповідно до положень ч.3 ст.56 арешт повинен накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Разом з тим, з постанови про накладання арешту вбачається, що арешт накладено на всі кошти, які містяться на всіх рахунках в АТ КБ ПриватБанк, що не відповідає положенням ч.3 ст.56 ЗУ Про виконавче провадження.

У порядку, встановленому цією ж статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Натомість, з наданих матеріалів виконавчого провадження не вбачається будь-які дії стягувача - ПАТ Всеукраїнський банк розвитку, якого 14.04.2020р було змінено на підставі ухвали суду на ТОВ Фінансова компанія Есаймент протягом наступних п`яти днів після накладання арешту щодо звернення до суду з вимогою звернути стягнення на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на її банківському рахунку в АТ КБ ПриватБанк.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження, що були надані в розпорядження суду не вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії спрямовані на отримання від банківських установ інформації щодо стану рахунків боржника, їх призначення не перевірялось, не було перевірено майновий стан боржника. Тобто відсутні будь-які дії які повинні передувати накладанню арешту та передбачені ст.48 ЗУ Про виконавче провадження. Більш того, цілком знайшли своє підтвердження посилання ОСОБА_1 щодо необізнаності державного виконавця про місце його фактичного проживання яке співпадає з його державною реєстрацією. Так у всіх, без виключення, виконавчих документах, що маються в розпорядження суду місцем проживання (реєстрації) боржника встановлена адреса: АДРЕСА_1 , проте з наданих документів вбачається що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , згідно журналу реєстрації вихідної кореспонденції державним виконавцем використовувалась невірна адреса боржника, що цілком обґрунтовано виключало можливість з боку ОСОБА_3 реагувати на виконавчі дії та перш за все бути обізнаним про їх вчинення що передбачено законодавством України про виконавче провадження.

Верховний Суд в своїх рішеннях зазначає, що приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття власності є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII Про виконавче провадження у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.7

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі№ 916/73/19, від 09 вересня 2019 у справі № 913/958/16, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19, від 25 жовтня 2019 року по справі № 37/70 (ЄДРСРУ № 85211554), від 28 жовтня 2019 року у справі № 916/1845/19 (ЄДРСРУ № 85241335).

Згідно із положеннями ст.391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає, що доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у досліджених письмових доказах, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог та скасування постанови про накладання арешту.

Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Цикраулі К.В. задовольнити.

Постанову Державного виконавця Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - Цикраулі К.В. від 06 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП №60116018 від 19.09.2019р про арешт коштів боржника скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Донецького Апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Суддя А.М. Вайновський