Постанова

Іменем України

14 травня 2020 року

м. Київ

справа № 272/449/18

провадження № 61-1917св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Жива Нива»,

третя особа - Житомирська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» на постанову Житомирського апеляційного суду

від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (далі - СТОВ «Хлібороб») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Жива Нива» (далі - ТОВ «Жива Нива»), третя особа - Житомирська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», про визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2007 року, між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, загальною площею

2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121. Державна реєстрація вказаного договору оренди землі була здійснена 19 жовтня 2007 року Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» та зареєстровано в державному реєстрі земель за № 83.

Пунктом 8 договору оренди землі передбачено, що договір укладено на десять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно з пунктом 37 договору оренди земельної ділянки та статті 31 Закону України «Про оренду землі» дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі»,

12 вересня 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, скориставшись своїм переважним правом оренди з доданим до нього проектом додаткової угоди, в якій запропонував їй продовжити дію договору оренди землі до 19 жовтня

2027 року на тих самих умовах, що передбачені договором та додатковою угодою, який було отримано відповідачем 16 вересня 2017 року.

14 вересня 2017 на адресу позивача СТОВ «Хлібороб» відповідачем

ОСОБА_1 було направлено заяву, якою остання повідомила СТОВ «Хлібороб» про своє бажання припинити дію договору оренди земельної ділянки від 22 червня 2007 року, кадастровий номер :03:000:0121, площею 2,9859 га.

Позивач є сумлінним орендарем, що належним чином виконував умови договору оренди землі, після закінчення строку його дії вчинив дії, які спрямовані на пролонгацію договору оренди землі з орендодавцем з використанням свого переважного права. Проте, йому стало відомо, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ «Жива Нива» на підставі договору оренди, укладеного 22 листопада 2017 року між ТОВ «Жива Нива» та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 28 листопада 2017 року державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богушем О. В. за № 38389169. Позивач вважає, що його переважне право на поновлення договору оренди, надане йому договором та законом, було порушено відповідачами внаслідок неукладення із ним додаткової угоди про поновлення договору оренди та укладення з іншим орендарем договору оренди земельної ділянки.

СТОВ «Хлібороб» просило визнати недійсним договір оренди землі

від 22 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива», загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121 та зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169 від 28 листопада 2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169 від 28 листопада 2017 року, прийняте державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації»

Богушем О. В.; визнати поновленим договір оренди землі, укладений 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121, зареєстрованого в державному реєстрі земель

19 жовтня 2007 року за № 83; визнати укладеною додаткову угоду

від 12 вересня 2017 року до договору оренди землі від 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121, за умовами якої строк дії договору продовжено до

19 жовтня 2027 року та збільшено розмір орендної плати до 10 % відсотків

від нормативної грошової оцінки, що становить 11 106,64 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Жива Нива»

22 листопада 2017 року, загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121 та зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169

від 28 листопада 2017 року визнано недійсним.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 38389169 від 28 листопада 2017 року, прийняте державним реєстратором Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації»

Богушем О. В.

Визнано поновленим договір оренди землі, укладений 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121, зареєстрованого в державному реєстрі земель 19 жовтня 2007 року за № 83.

Визнано укладеною додаткову угоду від 12 вересня 2017 року до договору оренди землі від 22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки загальною площею 2,9859 га, що розташована на території Степківської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0121, за умовами якої строк дії договору продовжено до 19 жовтня 2027 року та збільшено розмір орендної плати до 10 % відсотків від нормативної грошової оцінки, що становить

11 106,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Хлібороб» судові витрати по справі в сумі 3 524,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Жива Нива» на користь СТОВ «Хлібороб» судові витрати по справі в сумі 3 524,00 грн.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем були здійснені всі передбачені договором та Законом України «Про оренду землі» дії, які спрямовані на реалізацію переважного права щодо оренди землі та пролонгацію договору оренди земельної ділянки. При цьому, суд зазначив, що позивач у місячний термін з моменту вручення листа-повідомлення відповідачу, не отримав відповіді на свій лист-повідомлення від 12 вересня 2017 року, оскільки заява ОСОБА_1 датована 14 вересня 2017 року, тобто за два дні до того, як на її адресу надійшов та вручений лист-повідомлення з проектом додаткової угоди від позивача.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Жива Нива» задоволено.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 жовтня

2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з СТОВ «Хлібороб» на користь ТОВ «Жива Нива» 7 929,00 грн понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що переважне право орендаря може бути реалізоване за умови дотримання процедури, визначеної статтею 33 Закону України «Про оренду землі», та за наявності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі, але ОСОБА_1 до закінчення терміну дії договору оренди землі направила СТОВ «Хлібороб» заяву від 14 вересня 2017 року про відмову у поновленні вказаного договору на новий строк, повідомивши про намір припинити його дію після закінчення строку, на який було укладено договір.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

16 січня 2019 року СТОВ «Хлібороб» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року та залишити без змін рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 жовтня

2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що після отримання 16 вересня 2017 року ОСОБА_1 надісланого на її адресу позивачем листа-повідомлення разом із проектом додаткової угоди, ОСОБА_1 не повідомила позивача про результати розгляду направленої на її адресу пропозиції щодо укладення договору оренди на новий строк, уклала щодо тієї самої земельної ділянки договір оренди із ТОВ «Жива Нива», чим фактично порушила та не визнала переважне право СТОВ «Хлібороб» на поновлення договору оренди землі. Надісланий ОСОБА_1 лист-повідомлення, який датований 14 вересня 2017 року, не можна вважати відповіддю на пропозицію позивача, оскільки такий лист-повідомлення було надіслано за два дні до того як позивач направив свою пропозицію щодо пролонгації договору. Тобто, ОСОБА_1 висловила своє небажання щодо продовження договору оренди землі, навіть не розглянувши пропозицію позивача до її отримання. Крім того, вказаний лист-повідомлення є невмотивованим. За вказаних обставин неправильним є висновок суду апеляційної інстанції про втрату позивачем переважного права на укладення договору оренди землі, що свідчить про порушення норми частини п?ятої статі 33 Закону України «Про оренду землі».

Висновок апеляційного суду суперечить правовим висновкам Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14, від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17 та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 924/1122/17. Крім того, заявник звернув увагу на порушення апеляційним судом норм процесуального права, посилаючись на те, що суд допустив до участі у розгляді справи представника ТОВ «Жива Нива» - Орєхова Р. В., який не є адвокатом.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Андрушівського районного суду Житомирської області.

Зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня

2018 року в частині стягнення з ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» на користь

ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 2 400,00 грн до закінчення касаційного провадження у справі.

У лютому 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Щодо заявлених клопотань

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання СТОВ «Хлібороб» про зупинення дії та виконання постанови Житомирського апеляційного суду

від 26 грудня 2018 рокудо закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року зупинено дію постанови Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги СТОВ «Хлібороб» на постанову Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 2,9859 га, кадастровий номер :03:000:0121, яка розташована на території Степківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

22 червня 2007 року між СТОВ «Хлібороб» та ОСОБА_1 укладений договір оренди, за умовами якого остання передала позивачу в оренду зазначену земельну ділянку строком на 10 років. Указаний договір зареєстрований в Андрушівському районному відділі Житомирської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель Степківської сільської ради 19 жовтня 2007 року вчинено запис за

№ 83.

Пунктом 8 договору оренди земельної ділянки також передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

12 вересня 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_1 лист- повідомлення про намір скористатися переважним правом оренди землі та про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди, якою передбачений строк договору оренди до 19 жовтня 2027 року, орендна плата визначена у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 11 106,64 грн. Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що орендар протягом трьох банківських днів з моменту її державної реєстрації, передає орендодавцю разовий платіж у розмірі 3 000,00 грн, як додаткову винагороду за її підписання.

ОСОБА_1 направила СТОВ «Хлібороб» листа від 14 вересня 2017 року про своє бажання припинити дію договору оренди землі від 22 червня

2007 року.

22 листопада 2017 року між ТОВ «Жива Нива» та ОСОБА_1 укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 7 років, державну реєстрацію якого було здійснено 28 листопада 2017 року за № 38389169.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Установивши, що сторони за договором не досягли згоди щодо умов договору оренди на новий строк, орендарем не надано договору з умовами, які б були погоджені орендодавцем, що власник земельної ділянки-орендодавець у своєму листі вказував на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі, що беззаперечно свідчить про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі від 22 червня 2007 року на певних умовах, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що переважне право позивача не порушено й не підлягає відновленню в обраний ним спосіб.

Так, наявність обґрунтованих заперечень зі сторони орендодавця стосовно поновлення договору з орендарем дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке передбачено положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі» і може підлягати захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, не порушено, а отже заявлений позов задоволенню не підлягає, як правильно встановив суд апеляційної інстанції.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 13 квітня 2020 року у справі № 272/452/18 (провадження

№ 61-3112св19).

Висновки щодо доводів касаційної скарги

Посилання заявника на те, що заява ОСОБА_1 від 14 вересня 2017 року про її бажання припинити дію договору оренди землі від 22 червня 2007 року не може вважатися такою, що стосується відмови орендодавця від продовження дії договору, оскільки вона не була належним чином мотивована не спростовують правильність висновків апеляційного суду, оскільки у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та Конституції України, а саме щодо допущення до участі у справі представника ТОВ «Жива Нива» - Орєхова Р. В., який діяв на підставі довіреності та не має свідоцтва на право зайняття адвокатської діяльності, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки судом було перевірено повноваження представника, а тому не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року було зупинено дію постанови Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення суду апеляційної інстанції підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Поновити виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська