Справа № 310/7272/17
4-с/310/36/20
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участі секретаря Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міненка Сергія Володимировича щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просить поновити строк для подання скарги та скасувати постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 09.07.2019 р. (ВП №56151093), якою було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження №56151093 з виконання судового наказу №310/7272/17 від 13.11.2017 р., виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Скаржником щомісячно сплачувались аліменти в розмірі однієї тисячі гривень, однак незважаючи на регулярність виплат, утворилась заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, станом на 09.07.2019 року складала 10304,7 грн. Внаслідок чого, 09.07.2019 року постановою державного виконавця міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області було встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Також скаржником зазначається, що наразі в провадженні Бердянського міськрайонного суду перебуває позов, предметом якого є виключення запису про нього, як батька, з актового запису про народження дитини, що зумовлює пошук та витребування відповідних доказів на підтвердження позиції у позові, які знаходяться в медичних закладах на тимчасово непідконтрольній території України (м. Шахтарськ, м. Донецьк). Витребувати докази на підставі ухвали суду не є можливим, оскільки рішення суду Україні не виконуються на території, так званої, ДНР.

Таким чином, наявність тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, він, як позивач у вищевказаній спарві, позбавлений права самостійно збирати докази, а тому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини вважає, що має місце порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Неможливість виїжджати за межі країни суперечить принципу пропорційності та не може вважатися необхідним в демократичному суспільстві, оскільки обмежує в реалізації своїх прав та обов`язків, його, як позивача в іншому судовому провадженні.

З огляду на це, просить суд постанову державного виконавця скасувати.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Кривякін О.В. не з`явилися, надали суду заяви про розгляд скарги без їх участі, скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у скарзі підстав.

Державний виконавець Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Міненко С.В. надав суду заяву, в який просить справу розглядати без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, а тому суд приходить до висновку про розгляд скарги за відсутністю учасників цивільного процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Суд враховуючи обставини викладені у скарзі вважає що строк подачі скарги допустимо поновити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Судом встановлено, що на виконанні Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 56151093 з виконання судового наказу №310/7272/17 від 13.11.2017 року, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку.

Згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 09.07.2019 р. складає 10304 грн. 07 коп., що сумарно перевищує заборгованість зі сплати аліментів за чотири місяці. 09.07.2019 року постановами державного виконавця Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Міненко С.В. встановлено тимчасове обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі та встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Крім того, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (суддя Троценко Т.А.) перебуває цивільна справа № 310/6091/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини та анулювання актового запису про народження дитини, предметом доказування в якій є доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною.

Документальні докази щодо народження (походження) дитини, спорідненість якої оспорюється, перебувають в медичному закладі м. Шахтарськ Донецької області, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, що зумовлює зібрання (витребування) доказів походження дитини лише за особистою участю ОСОБА_1 , оскільки витребування необхідних документів на підставі ухвали суду наразі не є можливим. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, тягар доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, покладено саме на ОСОБА_1 , як на позивача.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується до фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, з наявних у справі доказів не вбачається наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. ОСОБА_1 добровільному порядку здійснює погашення заборгованості за виконавчим провадженням, що підтверджується відповідними квитанціями банківських установ ( а.с 8-16).

Державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які неспростовно свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом.

Відтак, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зазначеним судовим рішенням зобов`язань не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдано, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, на думку колегії суддів, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконання рішень у цивільних справах.

Відносно пропорційності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що воно обумовлено тільки поки переслідує законну мету забезпечення виплати зазначених боргів (див. рішення «Напіджало проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), №66485/01,13 листопада 2003 року).

Більш того, навіть будучи обґрунтованою на початку, міра обмеження свободи пересування особи може стати невідповідною і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на довгий термін (рішення «Луордо проти Італії» (Luordo V. Italy), №32190/96, ECHR 2003 IX; «Фёлдес і Фёлдесне Хаджіко проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary).

У будь-якому випадку, національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання в право особи на виїзд з країни, спочатку і в ході його продовження, було виправдано і пропорційно з урахуванням обставин. Вони не повинні продовжувати заходи, що обмежують свободу пересування особи, на довгі терміни без регулярного перегляду їх обґрунтованості (див. Рішення у справі Рінер, згадане вище, і Фёлдес і Фёлдесне ОСОБА_4 (Foldes and Foldesne Hajlik). Такий перегляд має, зазвичай, проводитися, принаймні в останній інстанції, судами, так як вони можуть запропонувати кращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процесу (рішення «Сіссаніс проти Румунії» (Sissanis v. Romania), № 23468/02, 25 січня 2007 р.) Межі судового розгляду повинні давати суду можливість прийняти до уваги всі фактори, включаючи ті, що стосуються пропорційності заходів обмеження (див., Mutatis mutandis, «Ле Компте, Ван Лёйвен і Де Мейер проти Бельгії», 23 червня 1981 р.).

Враховуючи викладене та ту обставину, що боржником щомісячно вносяться грошові кошти у рахунок сплати аліментів, суд приходить до висновку, що захід примусового виконання рішення у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України, встановлений для ОСОБА_1 є надмірним та таким, що не відповідає принципу пропорційностіта призводить до неможливості боржником реалізувати свої права в іншому судовому процесі, де він є позивачем, на якого закон покладає певний процесуальний обов`язок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 268-261, 449-451 ЦПК України, суд -

У х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міненка Сергія Володимировича щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міненка Сергія Володимировича щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міненко С.В. від 09.07.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, в рамках виконавчого провадження № 56151093

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду С.М. Морока