Справа № 219/4708/20
Провадження № 2-н/219/1074/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову у видачі судового наказу

19 травня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в особі судді Шевченко Л.В., розглянувши заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання, -

в с т а н о в и в:

18.05.2020 заявник ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» звернувся з вказаною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2018 по 01.05.2020 у розмірі 13 718 грн. 49 коп., інфляційних збитків в сумі 478 грн. 30 коп., 3% річних в сумі 280 грн. 00 коп.

Розглянувши заяву, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити з таких підстав.

Згідно за п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює розміри ставок судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно за ч.2 ст.4 вказаного Закону розмір судового збору за подання заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з огляду на дату звернення заявника до суду, а саме: 18.05.2020, за станом на 01.01.2020 становив 2102 грн. 00 коп. Тобто, розмір судового збору дорівнюватиме 210 грн. 20 коп. (2102 грн. х 0,1).

Документ, що підтверджує сплату судового збору заявником не надано, до заяви про видачу судового наказу додано клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване неможливістю такої сплати через арешт рахунків заявника.

Відповідно до ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (ч.1). З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3).

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, ст.8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч.1).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2).

З наведеного виходить, що Законом України «Про судовий збір» передбачена можливість відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати лише фізичній особі, якою заявник не являється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п.44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Заявником на підтвердження доводів, викладених у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, надані копії постанов державного виконавця у виконавчих провадженнях про арешт коштів боржника.

Але арешт окремих рахунків заявника не свідчить про таке фінансове становище заявника, яке унеможливлює сплату ним судового збору, оскільки не свідчить про припинення господарської діяльності ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та ненадходження від цієї діяльності грошових коштів заявнику.

З огляду на наведене, підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні, а тому його клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Таким чином, беручи до уваги те, що заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Костянтинівкатепломережа» про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, заявнику слід відмовити у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст.163, 165 ч.1 п.1, 166 ч.1, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу, з підстав зазначених в даній ухвалі суду, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Л.В.Шевченко