Номер провадження: 22-ц/813/3757/20
Номер справи місцевого суду: 504/2223/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Кредитна спілка «Істок»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року у складі судді Калашнікової О.І.,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року КС «Істок» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 16.03.2012 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1668 за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 25000 грн. на строк до 16.03.2015 з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 34% річних до повного виконання умов кредитного договору при дотриманні графіку повернення та сплати відсотків виходячи з 365 календарних днів у році. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 16.03.2012 укладено договір поруки №КДК-1668-ДП1. У зв`язку з тим, що позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював сплату за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором. 03.03.2014 заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь КС «Істок» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 95 655,55 грн. Так як вказане рішення суду не виконано позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, яка утворилася станом на 31.05.2016 в розмірі 98 159,63 грн., що складається з: заборгованості по відсоткам-19095,89 грн.; інфляційних нарахувань -79 063,74 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2017 позов КС «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь кредитної спілки в солідарному порядку 98 159,63 грн. з яких 19 095, 89 грн. заборгованість за відсотками, 79 063,74 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2018 заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2017 у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу призначено до судового розгляду за правилами загального провадження.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 в задоволенні позову Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, КС «Істок» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 58 102,12 грн. задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачі є військовослужбовцями та приймали участь у проведенні антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, а тому звільнені від сплати відсотків та пені за користування кредитними коштами. Інфляційні втрати в законі не зазначено. Проте, суд не звернув увагу на той факт, що позивач відповідно до бухгалтерської довідки та розрахунку просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 79 063,74 грн. терміном з 03.03.2014 по 31.05.2016, тобто за період, поки виконувалось заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2014. Інфляційні втрати нараховувались щомісячно на суму невиконаного зобов`язання, що виникли у зв`язку з тривалим виконанням судового рішення відповідачами. Отже, суд першої інстанції не застосував приписи ст. 652 ЦК України, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову в частині стягненні з відповідачів інфляційних втрат.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд послався на те, що заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2014, за яким з відповідачів вже стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 95655,55 грн., з яких 19760,93 грн. сума кредиту, 75894,62 грн. відсотки за період з 28.12.2012 по 16.03.2015, відповідачі виконали у повному обсязі. Вказане підтверджується листом начальника Центрально-міського ВДВС міста Кривий ріг №1805 від 14.07.2017. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що нарахування відсотків позивач здійснив за період з 03.03.2014 по 31.05.2016, тобто спілка повторно нарахувала відповідачам відсотки за користування кредитом за той же період часу.

Однак апеляційний суд з вказаним рішенням не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Апелянт оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судом встановлено, що 16.03.2012 між КС «Істок» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КДК-1668 за умовами якого спілка надала ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 25000 грн. з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 34% річних строком на 36 календарних місяців. Позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається із нарахованих відсотків та частини кредиту, в дати та у розмірі, що вказані у графіку повернення кредиту та сплати відсотків, наведеному в додатку до кредитного договору, який є невід`ємною частиною договору.

Сторони погодили, що строк даного договору становить 36 календарних місяців, тобто з моменту підписання цього договору 16.03.2012 до 16.03.2015, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є додатком до кредитного договору №КДК-1668 від 16.03.2012, останній платіж підлягав сплаті позичальником 16.03.2015.

16.03.2012 між КС «Істок» та ОСОБА_2 , з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, укладений договір поруки №ДК-1668 ДП1, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2014 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Істок» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №КДК-1668 від 16.03.2012 в розмірі 95655,55 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 14.03.2014.

Як вбачається з листа начальника Центрально-міського відділу ДВС міста Кривий ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області №1805 від 14.07.2017 (том 1, а.с. 129), на який послався суд першої інстанції в обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат, заборгованість ОСОБА_1 перед КС «Істок» відсутня за виконавчим листом №504/1183/13-ц від 05.09.2013, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області.

Довідка з місця роботи, видана ОСОБА_1 26.07.2017, свідчить про те, що на виконання ВП №45305162 від 13.09.2013 (постанова про звернення стягнення на доходи боржника за період з вересня 2014 по червень 2017) стягувались кошти (т. 1 а.с. 133).

Проте, позивач у даній справі просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за невиконання заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2014.

Отже, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказаний лист ДВС свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед КС «Істок» за іншим виконавчим провадженням, яке було відкрито з виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.09.2013.

З розрахунку позивача щодо заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що останнім на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2014 частково здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості, але лише, починаючи з 29.09.2014, з часу набрання ним сили рішення не виконувалося.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Нарахування інфляційних витрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є за своєю правовою природою штрафною санкцією. Інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

У випадку наявності судового рішення про стягнення коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення.

Більш того, обов`язок виконання рішення суду виник з часу набрання ним сили 14.03.2014, тобто, до встановлення особливого періоду.

Оскільки, з розрахунку заборгованості вбачається, що рішення суду не виконувалося до 29.09.2014, а далі виконувалося щомісячно, тому виходячи з суми боргу, на яку посилався позивач у позовній заяві - 95655,55 грн, останній має право на стягнення індексу інфляції за період з 01.03.2014 по 29.09.2014, виходячи з такої суми боргу в межах позовних вимог.

Сума інфляції розраховується за формулою: (сума боргу х % інфляції) = сума боргу разом з інфляцією - борг = інфляційне збільшення.

В зв`язку з викладеним з відповідачів на користь позивача стягненню підлягають інфляційній втрати в розмірі 14596,95 грн за вказаний період (95655х102,2%х103,3%х103,8%х101%х100,4%х100,8%х102,9%; 110251,95-95655=14596,95).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат скасуванню, позов в цій частині частковому задоволенню з мотивів та підстав, викладених вище.

Пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати в рівних частках з кожного з відповідачів (1472,40+2881,50 х15% =653).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову Кредитної спілки «Істок» про стягнення інфляційних втрат скасувати.

Позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» інфляційні втрати в розмірі 14596,95 грн, судові витрати в розмірі 653 грн в рівних частках з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: