Провадження № 2/686/1637/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

14 травня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що у сторін є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу в 2019 році сторони не можуть в добровільному порядку дійти згоди щодо визначення місця проживання дітей, що призводить до постійних конфліктних ситуацій. З грудня 2018 року діти проживають з позивачкою, проте відповідач не визнає цього.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд своїм рішенням визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання їх матері - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання.

27 лютого 2020 року представником третьої особи надано суду висновок орану опіки і піклування № 650/01-31 щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 05 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, під час ухвалення судом рішення по справі просила врахувати висновок Органу опіки та піклування від 27.02.2020 року.

Відповідач ОСОБА_2 , який повідомлявся про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2007 року по 13.06.2019 року , в період якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 разом з дітьми переїхала проживати окремо від ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні № Б-05-46906 від 08.10.2019 року. Проте, відповідач ОСОБА_2 заперечує визначення місця проживання дітей з матір`ю, внаслідок чого у сторін виникають постійні конфлікти, що призвело до необхідності встановлення місця проживання дітей у судовому порядкую

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді даної справи щодо місця проживання дітей суд насамперед виходить з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримується балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах.

Також судом враховано висновок орану опіки і піклування № 650/01-31 від 27.02.2020 року щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно даного висновку ОСОБА_3 під час бесіди з працівниками служби пояснив, що хоче проживати з матір`ю, до батька він ходить у гості, коли сам цього захоче, мати не забороняє йому зустрічатися з татом, але він не любить, коли той проти його волі заставляє йти до нього. Відповідно до психологічного заключения мати є для ОСОБА_3 найбільш емоційно важливим членом сім`ї, хлопчик підсвідомо боїться можливої агресії від батька, також немає батьківського авторитету. В дитини є психологічна відраза до тата. Малолітня ОСОБА_4 при відповідях на питання психолога залежна від матері, вона до матері більш емоційно прив`язана, у неї менша прихильність до батька, але є бажання з`єднати союз батьків на підсвідомому рівні. З урахуванням вищевикладеного, заслухавши думку матері, старшої дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю - ОСОБА_1 .

Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, надавши належну правову оцінку доказам, поданим сторонами, поясненням самих сторін, їх спільної дитини ОСОБА_3 (наданим працівникам органу опіки і піклування), суд, дотримуючись принципу найкращих інтересів дітей, приходить до висновку про визначення їх місця проживання з матір`ю.

Доводів, які б свідчили про те, що є обставини, які суперечать такому висновку суду, відповідачем ОСОБА_2 не надано та не встановлено судом під час розгляду справи.

Судові витрати по справі становлять 768 грн. 40 коп. та стягуються з відповідач на користь позивача згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 ч. 1, 9, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 8, 11 ч.ч. 2 і 3, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 141, 161 СК України, ст. ст. 15, 29, 313 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 10, 13, 81, 141, 264-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 травня 2020 року.

Суддя: О.М. Палінчак