ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3101/20 Справа № 185/5129/18 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилова В.А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної власності, про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної власності, про поділ спільного майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24 червня 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Кам`яній селищній раді Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 20.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 1998 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний.

З жовтня 1998 року і по 01 березня 2013 року сторони знаходилися в цивільному шлюбі. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу і спільно мешкали за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, за час спільного проживання купували майно та спільно ним користувалися.

Ні позивач, ні відповідач, не перебували в будь-якому іншому шлюбі.

01 березня 2013 року сторони розійшлися. Всі речі, які спільно нажили залишилися у ОСОБА_2 .

Добровільно здійснити поділ сумісно нажитого майна ОСОБА_2 категорично відмовляється.

Враховуючи зазначене, просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без шлюбу, в період з жовтня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності, нажитого за період проживання в шлюбі і за час сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану наступне майно:

телевізор VDSвартістю 4600 грн. придбаний у 1991 році, кількістю 1 шт.,

телевізор «Єлектрон» вартістю 780 грн. придбаний у 1989 році, кількістю 1 шт.,

газова колонка вартістю 1030 грн. придбана у 1988 році, кількістю 1 шт.,

вікна металопластикові вартістю 8700 грн. придбані у 1995 - 1997 році, кількістю 3 шт.,

газова плита вартістю 2300 грн., придбана у 2011 році, кількістю 1 шт.,

пральна машина вартістю 3000 грн. придбана у 2011 році кількістю 1 шт,

пилосос вартістю 1200 грн., придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

фотовідеокамера вартістю 1800 грн., придбана у 2011 році, кількістю 1 шт.,

телефони мобільні марки «LG» вартістю 3500 грн., придбані у 2008 році в кількості 4 штуки,

телевізор «Samsung 40» вартістю 7300 грн., придбаний у 2017 році, кількістю 1 шт.,

телевізор марки «LG» 32 вартістю 2900 грн. придбаний у 2011 році,кількістю 1 шт.,

тумбочка телевізійна вартістю 1500 грн., придбана у 2007 році, кількістю 1 шт.,

приставка DVD вартістю 1000 грн., придбана у 2007 році, кількістю 1 шт.,

кухонний м`який гарнітур вартістю 750 грн. придбаний у 2007 році, кількістю 1 шт.,

м`який гарнітур в зал вартістю 6400 грн., придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

килим шерстяний розміром 3x5 метри вартістю 1700 грн., придбаний у 2010 році, кількістю 1 шт.,

електрообігрівач «Термія» вартістю 2140 грн., придбаний у 2008 році, кількістю 1 шт.,

акустична система вартістю 840 грн., придбана у 2009 році, кількістю 1 шт.,

цегла силікатна білого кольору, яка знаходилась в користуванні в кількості 9000 штук, загальною вартістю 10000 грн., придбана y 1992 році,

вікно з решіткою, яке було в користуванні, розміром 1м.х1м. в кількості 2 штук, загальною вартістю 1200 грн., придбане у 1995 році,

профнастил довжиною 3 метри в кількості 10 штук загальною вартістю 2400 грн., придбаний у 1997 році,

швелер 100 мм. довжиною 12 метрів вартістю 4000 грн., придбаний у 1996 році,

швелер 130 мм. довжиною 18 метрів вартістю 5500 грн., придбаний у 1996 році,

арматура (10-18 мм.) довжиною 70 метрів на загальну суму 2800 грн., придбана у 1995 році,

брус (50x50/50x100) довжиною 80 метрів на загальну суму 2500 грн., придбаний у 2007 році,

дошка 20 мм. х 6м. 57 штук на загальну суму 15000 грн., придбана у 1995 році,

труба діаметром 50 мм. довжиною 30 метрів на загальну суму 2100 грн., придбана у 1995 році,

ворота дворові з калиткою вартістю 13000 грн., кількістю 1 шт., придбані у 1994 році,

ворота гаражні вартістю 7500 грн., кількістю 1 шт., придбані у 1997 році,

наковальня металева велика вартістю 3200 грн., кількістю 1 шт., придбана у 1998 році,

кувалда вагою 5 кг. вартістю 1500 грн., кількістю 2 шт., на загальну суму 3000 грн., придбані у 1990 році.,

магнітофон «Орель» вартістю 500 грн., кількістю 1 шт., придбаний у 1994 році,

радіоприймачі імпортні, які знаходились у користуванні в кількості 4 штуки на загальну суму 1300 грн., придбані у 1994 - 1997 роках,

туалет дворовий розміром 1,5 м.х1,5 м. з цегли вартістю 4000 грн., кількістю 1 шт., побудований у 1998 році,

холодильник «Nord» двокамерний, який знаходився у користуванні вартістю 250 грн., кількістю 1 шт., придбаний у 2005 році,

витрати на будівництво (цемент, гвіздки) на загальну суму 8000 грн., придбані на протязі 1985 - 1995 років,

особисті речі (одежа, взуття та ін.) на загальну суму 25000 грн., придбані на протязі 1985 - 1995 років,

металоконструкції (вольєр, навіс, забір) на загальну суму 11000 грн., придбані на протязі 1985- 1995 років,

а всього на загальну суму 177690 грн.

Поділити спільно нажите майно між сторонами, виділивши ОСОБА_1 наступне майно:

цегла силікатна білого кольору, яка знаходилась в користуванні в кількості 9000 штук, загальною вартістю 10 000 грн., придбана у 1992 році,

вікно з решіткою, яке було в користуванні розміром 1 м. х 1м. в кількості 2 штук, загальною вартістю 1200 грн., придбане у 1995 році,

арматура (10-18 мм.) довжиною 70 метрів на загальну суму 2800 грн., придбана у 1995 році,

брус (50x50/50x100) довжиною 80 метрів на загальну суму 2500 грн., придбаний у 2007 році,

дошка 20 мм. х 6м. 57 штук на загальну суму 15000 грн., придбана у 1995 році,

труба діаметром 50 мм. довжиною 30 метрів на загальну суму 2100 грн., придбана у 1995 році,

наковальня металева велика вартістю 3200 грн., кількістю 1 шт., придбана у 1998 році,

кувалда вагою 5 кг. вартістю 1500 грн., кількістю 2 шт., на загальну суму 3000 грн., придбані у 1990 році.,

магнітофон «Орель» вартістю 500 грн., кількістю 1 шт., придбаний у 1994 році,

радіоприймачі імпортні, які знаходились у користуванні в кількості 4 штук на загальну суму 1300 грн., придбані у 1994 - 1997 роках,

холодильник «Nord» двокамерний, який знаходився у користуванні вартістю 250 грн., кількістю 1 шт., придбаний у 2005 році,

витрати на будівництво (цемент, гвіздки) на загальну суму 8000 грн., придбані на протязі 1989 року - по 1998 рік,

особисті речі (одежа, взуття та ін.) на загальну суму 25000 грн., придбані на протязі 1985 - 1995 років,

металоконструкції (вольєр, навіс, забір) на загальну суму 11000 грн., придбані на протязі 1985 - .1995 років, а всього на загальну суму 85 850 грн.

Виділити ОСОБА_2 наступне майно:

телевізор VDS вартістю 4600 грн. придбаний у 1991 році, кількістю 1 шт.,

телевізор «Єлектрон» вартістю 780 грн. придбаний у 1989 році, кількістю 1 шт.,

газова колонка вартістю 1030 грн. придбана у 1988 році, кількістю 1 шт.,

вікна металопластикові вартістю 8700 грн. придбані у 1995 - 1997 році, кількістю 3 шт.,

газова плита вартістю 2300 грн., придбана у 2011 році, кількістю 1 шт.,

пральна машина вартістю 3000 грн. придбана у 2011 році кількістю 1 шт.,

пилосос вартістю 1200 грн., придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

фотовідеокамера вартістю 1800 грн., придбана у 2011 році, кількістю 1 шт.,

телефони мобільні марки «LG» загальною вартістю 3500 грн., придбані у 2008 році в кількості 4 штук,

телевізор «Samsung» вартістю 7300 грн., придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

телевізор марки «LG» 32 вартістю 2900 грн. придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

тумбочка телевізійна вартістю 1500 грн., придбана у 2007 році, кількістю 1 шт.,

приставка DVDвартістю 1000 грн., придбана у 2007 році, кількістю 1 шт.,

кухонний м`який гарнітур вартістю 750 грн. придбаний у 2007 році, кількістю 1 шт.,

м`який гарнітур в зал вартістю 6400 грн., придбаний у 2011 році, кількістю 1 шт.,

килим шерстяний розміром 3x5 метри вартістю 1700 грн., придбаний у 2010 році, кількістю 1 шт.,

електрообігрівач «Термія», придбаний у 2008 році, кількістю 3 шт. на загальну суму 2140 грн.,

акустична система вартістю 840 грн., придбана у 2009 році, кількістю 1 шт.,

профнастил довжиною 3 метри в кількості 10 штук загальною вартістю 2400 грн., придбаний у 1997 році,

швелер 100 мм. довжиною 12 метрів вартістю 4000 грн., придбаний у 1996 році,

швелер 130 мм. довжиною 18 метрів вартістю 5500 грн., придбаний у 1996 році,

ворота дворові з калиткою вартістю 13000 грн., кількістю 1 шт., придбані у 1994 році,

ворота гаражні вартістю 7500 грн., кількістю 1 шт., придбані у 1997 році,

туалет дворовий розміром 1,5 м.х1,5 м. з цегли вартістю 4000 грн., кількістю 1 шт., побудований у 1998 році, а всього на загальну суму 87 840 грн.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 995 грн. як різницю у вартості поділеного майна (а.с.1-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності і про поділ спільного майна залишено без задоволення (а.с.125-128).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.133-134).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Кам`яній селищній раді Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 20 (а.с.13)

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 1998 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний, на підставі якого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис №268 від 03.06.2002 року (а.с. 13)

Сторони проживали окремо. Спільного майна не купували.

Допитані в суду свідки не підтвердили факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без шлюбу, не підтвердили сумісне придбання майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки позивач не надав суду докази того, що сторони після розірвання шлюбу проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували взаємні права та обв`язки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання майна об`єктом права спільної власності та про поділ спільного майна, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та збігу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог. Однак, не може погодитись з висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності.

Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки, відсутність перебування цих осіб в іншому шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

За приписами частини 2 статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України «… суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно».

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовими договорами між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337/5266/15-ц.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не є достатніми для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. Крім того, позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16.

Таким чином, доводи позивача про факт спільного проживання з відповідачем у спірний період спростовуються встановленими обставинами та зібраними по справі доказами.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що дійшовши правильного висновку по суті спору, суд першої інстанції помилково зазначив як підставу для відмови в задоволенні позову також той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Тому, встановивши, що позов не підлягає до задоволення через його недоведеність, суд першої інстанції допустив помилку, пославшись ще і на частину 4 статті 267 ЦК України як на правову підставу відмови у позові, тому таке посилання слід виключити з мотивувальної частини рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на пропуск строку звернення до суду з позовом як на підставу відмови в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: