БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/710/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ з а о ч н е /

"22" жовтня 2020 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом АТ «Банк Форвард», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1784, виданий 30.08.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною; зняти арешт з її коштів в установах «Райффайзен Банк Аваль», «Ощадбанк». Свої вимоги обгрунтовує тим, що в липні 2020 року вона отримала від приватного виконавця постанову від 08.07.2020р. по виконавчому провадженню ВП №60604094, згідно якої на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. №1784 від 30.08.2019р. з неї на користь АТ «Банк Форвард» було стягнуто кредитну заборгованість в сумі 63300,34 грн. Однак, вважає, що даний виконавчий напис вчинений нотаріусом незаконно й безпідставно, оскільки з АТ «Банк Форвард» вона ніяких договірних стосунків не мала, в 2012 році оформляла картковий кредит в банку «Русский стандарт», який після політичних подій 2014 року припинив свою діяльність в Україні й вона не могла сплачувати кошти; в нотаріуса відсутні належні та достатні докази, підтверджуючі безспірність її перед відповідачем заборгованості по кредиту, процентах та штрафним санкціям, тоді як банк до неї з вимогою про погашення кредитного боргу не звертався. В зв`язку з необгрунтованістю вчиненого приватним нотаріусом виконавчого напису вона позбавлена можливості користуватися своїми коштами в «Райффайзен Банк Аваль», «Ощадбанк», на які накладено арешт.

Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що в 2012 році банк «Русский Стандарт» прислав їй кредитну картку з лімітом у 13000 грн як додаток до укладеного нею в 2011 році кредитного договору, коли вона брала кредит на покупку холодильника. Вона активувала дану кредитну картку й користувалася кредитними коштами близько чотирьох років, а коли в м. Борзна закрилося представництво банку, то вона вважала, що фінансова установа припинила свою діяльність й перестала сплачувати кредитні платежі; помилково думала, що її кредитна картка закрита, хоча з відповідною заявою до банківської установи не зверталась й банк про це її не повідомляв. Після цього її з приводу кредиту ніхто не турбував, а в грудні 2019 року та липні 2020 року дізналась про арешт її карткових рахунків: в Ощадбанку - кредитного, в Авалі - зарплатного, а також, що правонаступником банку «Русский Стандарт» є АТ «Банк Форвард». Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач АТ «Банк Форвард» був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про поважність причин неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, надала заперечення, в якому посилається на відповідність вчиненого нею виконавчого напису вимогам чинного законодавства та просить розглянути справу без її участі.

Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Пунктом 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 15.01.2020р. по справі №305/2082/14-ц.

В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. на підставі заяви АТ «Банк Форвард» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1784, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженки с. Богданівка Борзнянського району Чернігівської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором №90631467 від 20.07.2011р., укладеним нею з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», код ЄДРПОУ-34186061, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.11.2017р. по 30.01.2018р. Сума повної заборгованості складає 62450,34 грн, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 61363,68 грн; заборгованість за процентами 1086,66 грн; плата за пропуск мінімальних платежів 0 грн. Плата за вчинення виконавчого напису становить 850,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» складає 63300,34 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 08.07.2020р. в рамках виконавчого провадження ВП №60604094 з примусового виконання даного виконавчого напису нотаріуса звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 в ТОВ «ЛИРА-КОНД».

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви від 29.08.2019р. АТ «Банк Форвард» Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Разумовій О.І. про вчинення виконавчого напису нотаріуса було додано кредитний договір №90631467 від 19.07.2011р. з додатками (помилково вказана дата 20.07.2011р., що істотним чином не впливає на суть справи, оскільки мається посилання на автентичний номер договору та його укладення саме між тими сторонами); виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю; довідка про відкриття рахунку клієнта; рішення про зміну найменування банку, що відповідає вимогам п.2 Переліку. Крім того, тотожність коду ЄДРПОУ (34186061) в ПАТ «Банк Русский Стандарт» та АТ «Банк Форвард» свідчить про юридичне правонаступництво цих фінансових установ, про що позивачка могла довідатися з інформації, яка міститься у відкритому безкоштовному доступі на сайті Міністерства юстиції України.

Також на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису спір про право був відсутній, в позивачки існувала кредитна заборгованість перед установою банку й саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, що не заперечується нею й у судовому засіданні (як пояснила в 2016 році припинила вносити платежі по кредиту, вважаючи діяльність банку припиненою).

Не заслуговують на увагу й доводи позивачки, що банк протягом тривалого часу не звертався до неї з вимогою про погашення кредитного боргу, оскільки це є правом, а не обов`язком позикодавця. Натомість, позивачка з метою належного виконання своїх кредитних зобов`язань та недопущення виникнення чи зростання кредитної заборгованості мала б періодично цікавитися у фінансової установи про стан своєї кредитної історії, чого нею не було зроблено.

Крім того, всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України позивачка у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. від 30.08.2019р., оскільки він відповідає вимогам нотаріального законодавства.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зняття арешту з її коштів в установах «Райффайзен Банк Аваль», «Ощадбанк», то вони також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів належать до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 даного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Положеннями ст.56 вказаного Закону встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, а також сторонам виконавчого провадження.

Отже, арешт майна (коштів) боржника застосовується не самим стягувачем, а виконавцем для забезпечення виконання рішення, ухваленого на користь такого стягувача.

З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Водночас за даним позовом вимога про зняття арешту з коштів на рахунках у банківських установах ОСОБА_1 пред`явлена до АТ «Банк Форвард», який не є виконавцем у відповідному виконавчому провадженні (здійснює приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.), а має статус сторони виконавчого провадження - стягувача, в зв`язку з чим не може бути належним відповідачем за вказаною позовною вимогою.

Натомість, оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса з огляду на приписи ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.287 КАС України проводиться в порядку адміністративного судочинства.

Одночасно суд звертає увагу позивачки, що додана нею до позовної заяви копія постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про звернення стягнення на доходи від 08.07.2020р. не є тотожною постанові виконавця про арешт майна (коштів), оскільки винесення цих процесуальних рішень регламентується різними нормами Закону України «Про виконавче провадження» (ст.68 і ст.56 Закону відповідно).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 51, 76-89, 141, 258-268, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України.

Повне заочне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець