Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/782/20
УХВАЛА

21 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., розглянувши заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову у цивільній справі № 945/782/20 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_1 про: визнання незаконним та скасування рішення; скасування запису в Державному реєстрі речових прав та повернення земельної ділянки, -

встановив:

20 травня 2020 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_1 про: визнання незаконним та скасування рішення; скасування запису в Державному реєстрі речових прав та повернення земельної ділянки.

Одночасно з пред`явленням позову, Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 подав заяву про забезпечення позову. У вказаній заяві заявник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,5 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :03:000:0328, розташовану в межах території Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області;

- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками);

- заборони відповідачу вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером

:03:000:0328 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної

ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками (укладати

договори, вчиняти інші правочини щодо неї).

У заяві про забезпечення позову Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 посилається на те, що на підставі рішення Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 09 квітня 2019 року № 4 відповідач ОСОБА_1 отримав у власність спірну земельну ділянку, загальною площею 1,5 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :03:000:0328, розташовану в межах території Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, призначену для ведення особистого селянського господарства. Також у заяві про забезпечення позову Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 зазначає, що раніше відповідачем ОСОБА_1 вже використано право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для таких же цілей, в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Тобто, оскаржуваним рішенням Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 09 квітня 2019 року № 4 ОСОБА_1 протиправно надано у власність спірну земельну ділянку.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 вказує на те, що його звернення до суду фактично спрямоване на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні суспільно важливого питання щодо збереження земель сільськогосподарського призначення.

При цьому, ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, може розпорядитись нею на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека її відчуження, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення вказаної земельної ділянки належному власнику - Нечаянській сільській об`єднаній територіальній громаді в особі Нечаянської сільської ради, а також унеможливить або ускладнить в подальшому виконання прийнятого рішення суду. Крім цього, на думку заявника, ОСОБА_1 , як власник спірної земельної ділянки, може ініціювати питання щодо зміни її цільового призначення та виду її функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, і з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У вступній частині постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім цього, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо і охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17; постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 308/2237/17).

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 не зазначено у заяві про забезпечення позову та не додано до неї доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 не зазначено та не представлено суду доказів на підтвердження намірів відповідача ОСОБА_1 або вчинення ним дій щодо відчуження спірної земельної ділянки, або зміни її цільового призначення та виду її функціонального використання.

При цьому, лише припущення Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, не є достатньою підставою для прийняття рішення щодо забезпечення позову.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що Заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 не доведено наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, ч. 1 ст. 260 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову у цивільній справі № 945/782/20 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_1 про: визнання незаконним та скасування рішення; скасування запису в Державному реєстрі речових прав та повернення земельної ділянки, - відмовити.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

21.05.2020