Справа № 630/122/20
Провадження № 2/630/131/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2020 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дем`яненко І.В.,
за участю секретаря судового засідання Тимошенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу № 630/122/20 за позовною заявою Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради, про відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
Виконавчий комітет Люботинської міської ради звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради про відібрання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позивач зазначає, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки дитини не приділяють належної уваги її вихованню, утриманню, не забезпечують її батьківських піклуванням та турботою, усунулися від виконання своїх батьківських обов`язків.
За місцем перебування ОСОБА_1 та малолітньої дитини незадовільні умови проживання: антисанітарія, бруд, перебувають сторонні особи в стані алкогольного сп`яніння.
В зв`язку з вищевикладеним позивач просить відібрати у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав.
Також позивач просить стягнути з відповідачів аліменти в розмірі по ? частини від доходу кожного з батьків, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття,закріпити житло за дитиною.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідач - мати малолітнього ОСОБА_3 , 2018 р.н., вихованням та утриманням сина не займається, життя дитини в небезпеці. Дитина перебуває в неналежних умовах в присутності осіб, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння, ведуть себе агресивно. До служби у справах дітей звернулася особа, яка повідомила, що в квартирі АДРЕСА_1 постійно плаче маленька дитина, яка знаходиться з нетверезими людьми.
За вказаною адресою прибули представники служби у справах дітей, поліції , лікар та директор Люботинського міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді та виявили, що в квартирі перебуває 4 нетверезих чоловіка, мати також перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно та зухвало, перешкоджала роботі комісії, погрожувала кинути дитину, якщо до неї хтось підійде. В квартирі відсутні умови для проживання дитини, там брудно, немає продуктів харчування, одягу. Дитина недоглянута, плаче, мати сином не цікавиться, вчиняє сварки.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник позивача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не подавали.
Представник третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із медичного свідоцтва про народження, виданого КНП ХОР «Обласний перинатальний центр» (а.с.9).
Свідоцтво про народження дитини мати не отримувала.
Відповідно до листа Люботинського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, родина ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_3 , 2018 року народження, є родиною, що опинилася у складних життєвих обставинах. Мати зловживає спиртними напоями, неодноразово залишала дитину без догляду. Спеціалісти центру пропонували ОСОБА_1 допомогу, влаштування до центру матері та дитини, але ОСОБА_1 категорично відмовляється (а.с.10).
До матеріалів справи долучено акти проведення оцінки рівня безпеки дитини, з яких вбачається, що в квартирі антисанітарія, брудно, холодно, речі розкидані, дитина має тілесні ушкодження, зокрема синці та садна, знаходиться в оточенні сторонніх нетверезих осіб, мати залишає дитину без догляду на тривалий час. Дитина потребує соціального захисту та термінового влаштування до будинку дитини (а.с. 15-29).
Дитину вилучено з родини 25 лютого 2020 року і передано на тимчасове влаштування до родини.
Як вбачається з листа КЗОЗ «Центр первинної медико санітарної допомоги» мати ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 за медичною допомогою до лікаря педіатра не зверталася, дитина на обліку не перебуває, щеплення не зроблені (а.с.30).
ОСОБА_4 в своїй письмовій заяві повідомляє службі у справах дітей, що ОСОБА_1 не виконує батьківський обов`язки у відношенні сина ОСОБА_3 , 2018 року народження, а саме: не забезпечує належного догляду, продуктами харчування, одягом. Мати не має постійного місця проживання, веде розгульний спосіб життя, дитину залишає на бабусю або сторонніх нетверезих осіб, сама постійно знаходиться в колі нетверезої компанії (а.с.32)
Згідно довідки управління соціального захисту населення Люботинської міської ради, ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебуває, будь якої допомоги не отримує (а.с.33).
Відповідно до актів обстеження умов проживання, не створені належні умови для проживання та виховання дитини, в квартирі антисанітарні умови, необхідні меблі в мінімальній кількості, в кімнатах не прибрано, дитячого одягу немає (а.с.42, 116-123).
Крім того, в матеріалах справи наявні численні листи соціальних служб, які свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків, що виявляється у відсутності належних умов для проживання та виховання дитини, залишення дитини без догляду в колі нетверезих осіб, які ведуть себе агресивно та несуть загрозу для життя дитини. Мати не отримала свідоцтво про народження дитини протягом більш ніж одного року, не має постійного місця мешкання, малолітня дитина не перебуває на обліку у лікаря, не отримує належного медичного та соціального забезпечення.
Батьком дитини записано громадянина Іраку ОСОБА_2 , який уклав фіктивний шлюб з ОСОБА_1 та не визнає себе батьком дитини, про що зазначає в нотаріально посвідченій заяві від 07.02.2019 року (а.с.46). Позову про оспорення батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька відповідач не подавав.
Працівники соціальних служб неодноразово роз`яснювали порядок повернення дитини на виховання., але вона з 25 лютого 2020 року не вживає ніяких заходів для повернення сина на спільне проживання та виховання в родину.
В судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_5 - начальника служби у справах дітей виконкому Люботинської міської ради, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність, надала наступні пояснення.
Про родину ОСОБА_6 служба довідалася в 2016 році через анонімне звернення, в якому повідомлялося, що в родині є двоє маленьких дітей, мати зловживає алкогольними напоями, часто залишає дітей одних, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, в подальшому була позбавлена батьківських прав.
В подальшому ОСОБА_1 знято з обліку, оскільки вона не мала дітей, потім дізналися, що вона часто змінює місце мешкання, дитину не зареєстровано, виплати мати не отримує. Наприкінці січня початку лютого 2020 року надійшло повідомлення, що за адресою збираються сторонні люди, розпивають спиртні напої, ведуть себе агресивно, в цій же квартирі серед безладу, бруду знаходиться ОСОБА_3 , 2018 року народження. Під час виїзду за адресою перебування ОСОБА_1 було виявлено нетверезих чоловіків, мати також знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно, погрожувала кинути дитину на підлогу, якщо до неї хтось наблизиться. Умови для проживання дитини були нестерпні. Комісія зібралась на позачергове засідання 25 лютого 2020 року та цього ж дня прийнято рішення про відібрання дитини задля її безпеки та тимчасово влаштовано до родини. Від часу відібрання дитини до сьогодні мати жодного разу не поцікавилась де її син.
В судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_7 дільничного офіцера поліції, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність, надала наступні пояснення.
До відділку поліції надійшло повідомлення від сусідів, що батьки зловживають спиртними напоями, в квартирі постійно плаче маленька дитина. Виїхавши за адресою, поліцейські з`ясували, що в помешканні перебуває мати зі співмешканцем та ще кілька чоловіків, всі вони нетверезі, в квартирі стійкий запах диму, брудно. Поліцейські викликали швидку, але дитину вони відмовилися забирати. В подальшому було складено адміністративний протокол на матір за ст. 184 КУпАП. За дитиною обіцяла доглянути мати співмешканця ОСОБА_1 . Наступного дня поліцейській приїхали з представником служби у справах дітей та центру сім`ї, дітей та молоді, але поліпшень в квартирі жодних не було, навпаки додалося ще більше нетверезих чоловіків, мати на контакт не йшла, відмовлялася розмовляти, погрожувала кинути дитину на підлогу, якщо до неї хтось наблизиться. Дитину було відразу вилучено та направлено до м. Харкова, мати жодного разу не поцікавилася сином.
В судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_8 - начальника Люботинського міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність, надала наступні пояснення.
Родина ОСОБА_1 перебуває під постійним наглядом, періодично надходять сигнали, що мама перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не піклується про дитину, є загроза для життя та здоров`я дитини. Працівники центру постійно відвідували ОСОБА_1 , але вона відмовлялася спілкуватись та отримати допомогу, вела себе зухвало та агресивно. Коли востаннє відвідували матір, то в квартирі були жахливі умови, мати нетвереза в колі сторонніх сп`янілих чоловіків, дитина брудна, недоглянута, окрім печива та яєць в дитини нічого не було з продуктів. Після вилучення мати долею сина не цікавилася.
ОСОБА_1 відповідно до постанови Люботинського міського суду Харківської області від 30 квітня 2020 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування.
Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
За наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для здоров`я і морального виховання малолітньої дитини і були підстави для відібрання її від батьків. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідачів, оскільки умови для її проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров`я та морального виховання ОСОБА_3 , 2018 року народження.
За ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідачі є фізично здоровими, працездатними особами, однак офіційно не працевлаштовані, хоча за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності, тому відповідачі мають можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування і сплачувати на утримання дітей щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), розмір яких є необхідним для розвитку їх дітей і підтримання стану здоров`я.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2018 року народження у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Надані позивачем докази, обставини, які були досліджені у ході судового засідання, а також відсутність заперечення з боку відповідача проти задоволення позову, дає суду підстави для задоволення позовних вимог в порядку та у спосіб, визначені позивачем.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги про відібрання малолітньої дитини від матері батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про закріплення житлового будинку за малолітніми дітьми, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.
В той же час, у ст. 18 цього ж Закону вказано, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем; органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що забезпечення прав дітей на майно шляхом накладення заборони на відчуження може бути здійснено судом лише по відношенню до нерухомого майна, яке перебуває у володінні їх батьків, які позбавлені батьківських прав. В даній справі судом з`ясовано, що житловий будинок : АДРЕСА_2 зареєстрований на праві власності осіб, які не являються батьками дітей та які не позбавлені батьківських прав, лише один зі співвласників надав право на проживання в цьому будинку. Тому в даному випадку захисту підлягають права дітей на користування займаним приміщенням, контроль за додержанням яких повинен здійснювати безпосередньо орган опіки та піклування. На цій підставі суд відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840,80 + 840,80).
Крім того, суд роз`яснює, що згідно ч.3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, ст.. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, суд, -
Позов Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради, про відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
задовольнити частково.
Відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 у батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських прав.
Передати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 для подальшого влаштування органу опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст виготовлено 04 червня 2020 року.
Суддя (підпис)І. В. Дем`яненко