Справа № 216/4744/17
Провадження № 2/216/476/20
14 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту,-
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 16.01.2008 ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №0308/0108/98-002. За умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі. В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір №309/0406/71-034-Z-1 від 16.01.2008. За умовами іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором. Обтяження згідно з вищевказаним іпотечним договором відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, саме позивач є власником вищевказаного майна. 24.03.2016 позивач прийняв на баланс квартиру. В той же час стало відомо, що на дане нерухоме майно накладено арешт за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н від 26.07.2011, виданою Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, функціональним правонаступником якого є Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача, як заставодержателя, про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз`яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути сплачений судовий збір з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, таким чином не скористався своїм правом брати участь у розгляді справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Статтею 41 Конституції України, положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», та Законом України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що 16.01.2008 відповідач ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №0308/0108/98-002 (а.с. 5-12). За умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі.
У забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір №309/0406/71-034-Z-1 від 16.01.2008 (а.с. 13-16), згідно з умовами якого іпотекодавець передала іпотеко держателю в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки регулюється Законом України «Про іпотеку».
Згідно зі ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки,основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст. 589, 590 ЦК України.
За змістом норм ст.ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким може бути право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Пункти 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору свідчать про наявність такого застереження. Вказане застереження визнані сторонами Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 12.3).
Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.
Також судом встановлено, що ПАТ «Сведбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Сведбанк».
ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 (а.с. 17) та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 (а.с. 24-27) свої права вимоги за зобов`язаннями позичальника за кредитним та іпотечним договорами.
Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 28-29), станом на 04.09.2017 на нерухоме майно а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт, про що наявний реєстраційний номер обтяження 13934626, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: б/н від 26.07.2011, винесеної Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Власником квартири зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону або договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Враховуючи фактичну відсутність потреби у подальшому існуванні спірного арешту нерухомого майна, який на даний час вже фактично безпідставно обмежує право позивача на реалізацію своїх законних прав власника, що є неприпустимим як за нормами національного, так і міжнародного законодавства, а також породжує виникнення у позивача права на захист свого обмеженого права шляхом звернення до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн, тому він підлягає стягненню з відповідачана користь позивача.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження» ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту задовольнити повністю.
Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б/н від 26.07.2011, виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судовий збір в розмірі 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», код ЄРДПОУ: 38004195, місцезнаходження: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

- третя особа: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ: 34545876, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, буд. 5.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов