Справа № 301/510/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні заочного рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

03 березня 2020 року до Іршавського районного суду Закарпатської області від Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні заочного рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28.11.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вказаним рішенням суду від 28.11.2019 року зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області України, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 24.01.2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , до сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ, в розмірі 25% всіх видів його заробітку, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, щомісячно, починаючи з 10.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави держмито в сумі 168 рублів 51 коп.

Рішення суду набрало законної сили 24.12.2019 року, проте не виконувалось на території Республіки Білорусь в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Про час та місце розгляду справи судом ОСОБА_2 повідомлявся належним чином у відповідності з нормами Цивільного процесуального кодексу Республіки Білорусь, про що наявне підтвердження в матеріалах справи.

04.03.2020 року Іршавським районним судом направлено запит в Дубрівську сільську раду Іршавського району як уповноваженого органу для встановлення відомостей про реєстрацію місця проживання та/або перебування ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Дубрівської сільської ради №02-28/116 від 10.03.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повідомленнями від 04.03.2020 року та від 19.03.2020 року суд повідомляв ОСОБА_2 про надходження клопотання ОСОБА_1 та пропонував йому подати у місячний строк у письмовій формі можливі заперечення проти цього клопотання або повідомити суд про відмову від надання таких заперечень. Вказані повідомлення поверталися до суду без вручення за належністю.

Ухвалою Іршавського районного суду від 26.03.2020 року прийнято до провадження клопотання ОСОБА_1 та призначено судове засідання з розгляду клопотання на 13.05.2020 року на 09.00 годин.

В судове засідання стягувач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання судом повідомлялася належним чином, додаткових заяв до суду не находило (а.с.25).

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК, причини своєї неявки не повідомив, заперечення проти поданого клопотання або повідомлення про відмову від надання таких заперечень не надав (а.с.26).

Суд, у відповідності до ч.5 ст.467 ЦПК України, розглянув клопотання без участі сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання, і жодною із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Перевіривши клопотання ОСОБА_1 та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.81 та ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року №2709-IV, в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають, у тому числі, з сімейних правовідносин. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Республікою Білорусь чинна Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі Мінська Конвенція).

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

У відповідності до ч.1 ст.464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно листа Дубрівської сільської ради №02-28/116 від 10.03.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Заочним рішенням суду Слуцького району Мінської області від 28 листопада 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області України, громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 24.01.2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зобов`язано до сплати аліментів в розмірі 25% всіх видів його заробітку, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ, починаючи з 10.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

Відповідно до довідки судді Адамицької Л.М., заочне рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28.11.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , не виконувалось на території Республіки Білорусь (а.с.3).

У відповідності до довідки судді Адамицької Л.М., громадянин ОСОБА_2 був своєчасно і в належній формі повідомлений про час та місце судового слухання по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у відповідності з нормами Цивільного процесуального кодексу Республіки Білорусь, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Зважаючи на те, що рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь набрало законної сили 24 грудня 2019 року і постановлено у справі про стягнення аліментів, тобто про стягнення періодичних платежів, строк, передбачений ст.463 ЦПК України, ОСОБА_1 не пропущений.

Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені ст.466 ЦПК України та ст.53 Мінської Конвенції.

Клопотання ОСОБА_1 вказаним вимогам відповідає.

Згідно ч.6 ст.467 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та ст.463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню заочного рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28.11.2019 року на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Керуючись ст.ст. 462, 467, 469 ЦПК України, ст.ст. 51-55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року,

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні заочного рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання в Україні заочного рішення суду Слуцького району Мінської області Республіки Білорусь від 28 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Закарпатської області України, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 24 січня 2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , в розмірі 25% всіх видів його заробітку, але не менше 50% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, щомісячно на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ, починаючи з 10.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуюча : М. О. Пітерських