Справа № 453/135/20
№ провадження 2/453/145/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Опорецької сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи - ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним рішення Опорецької сільської ради Сколівського району Львівської області №272 від 11 квітня 2018 року «Про виділення пішоходного проходу, та проїзду гужовим транспортом біля господарстваОСОБА_1 »(надалі - Рішення).

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваним Рішенням було вирішено відновити пішохідний прохід та проїзд гужовим транспортом біля його господарства в АДРЕСА_1 , та зобов`язано не заперечувати і не перекривати даний проїзд жителям АДРЕСА_1 . Оскаржуване Рішення є незаконним оскільки, прийняте з порушенням норм матеріального права та порушує його законні права та інтереси.

Зокрема вказує, що проживає у приватному житловому будинку в АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2091 га., яка ним приватизована на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Оперецької сільської ради Сколівського району Львівської області від 27 серпня 2005 року № 45. На підставі даного рішення ним отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 451191 від 06 листопада 2008 року, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:003:0041. На звороті даного державного акта розташований план земельної ділянки з описом її меж по суміжних землекористувачах. Так, згідно зазначених меж, від точок А-Б землі гр. ОСОБА_4 , від Б-В землі гр. ОСОБА_6 , від В-Г землі гр. ОСОБА_8 , від Г-Д землі ОСОБА_1 , від Д-А землі сільської ради. Така конфігурація переданої йому у приватну власність земельної ділянки в процесі приватизації була погоджена ним із всіма сусідами та Опорецькою сільською радою Сколівського району Львівської області а тому, ніякої дороги між будинковолодіннями ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 не було і немає.

Крім того вказує, що відповідачем надано йому відповідь від 10 вересня 2019 року, згідно якої вбачається, що пішохідний прохід проходить через приватизовану у 2005 році ним земельну ділянку. Питання про відміну оскаржуваного Рішення буде винесено на чергове засідання сесії.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що з`явився його представник, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 позов підтримав, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Опорецької сільської ради Сколівського району - сільський голова Ракочій Н.М. у судовому засіданні при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Надала пояснення про те, що дійсно на момент прийняття оспорюваного Рішення, власником земельної ділянки був позивач. Окрім того, 13 березня 2020 року подала до суду відзив на позовну заяву(вх.№ 1340), згідно якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та вказує, що позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Оспорюване рішення сільської ради було прийняте в межах компетенції та повноважень сільської ради, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» . Рішення приймалось згідно заяви третьої особи ОСОБА_2 на сесії сільської ради. Відновлення пішоходного проходу та проїзду біля господарства позивача було результатом перевірки земельної комісії ради. Цей прохід проходив між будинковолодіннями ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Ця обставина стверджуться викопіюванням на місцевості. В кадастровому плані гр. ОСОБА_8 , яка вже приватизувала свою земельну ділянку, зазначено, що її земельна ділянка межує її землями загального користування. Ухвалене рішення аж ніяк не порушує права та інтереси позивача ОСОБА_1 так, як позивач під час приватизації своєї земельної ділянки включив до приватизації землі загального користування. Що стосується заяви про визнання позову, яка надійшла на адресу суду 13 березня 2020 року (вх.№1339), то просить таку до уваги не брати, оскільки була складена помилково.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву від 27 лютого 2020 року(вх. №981) про проведення судового засідання у його відсутності, позовні вимоги заперечує у повному обсязі, просить у задоволенні таких відмовити. Враховуючи наведене суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав, інтересів та обов`язків позивача цивільного характеру у межах заявлених позовних вимог встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання . Одним з способів захисту особою свого цивільного права є визнання незаконним рішення органів державної влади чи органу місцевого самоврядування, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 391 ЦК України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності

Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту «Г» частини 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Відповідно ч.1 та ч.2 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у приватному житловому будинку в АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2091 га., яка ним приватизована на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Оперецької сільської ради Сколівського району Львівської області від 27 серпня 2005 року № 45. На підставі даного рішення ним отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 451191 від 06 листопада 2008 року, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:003:0041. На звороті даного державного акта розташований план земельної ділянки з описом її меж по суміжних землекористувачах. Так, згідно зазначених меж, від точок А-Б землі гр. ОСОБА_4 , від Б-В землі гр. ОСОБА_6 від В -Г землі гр. ОСОБА_8 , від Г-Д землі ОСОБА_1 , від Д-А землі сільської ради. Така конфігурація переданої йому у приватну власність земельної ділянки була в процесі приватизації і погоджена із землекористувачами. Даний державний акт на право власності земельної ділянки не оспорювався.

У свою чергу, відповідач Опорецька сільська рада Сколівського району Львівської області виносить Рішення №272 від 11 квітня 2018 року «Про виділення пішоходного проходу, та проїзду гужовим транспортом біля господарства ОСОБА_1 ». Зазначене рішення було прийняте за результатом розгляду заяви гр. ОСОБА_2 № 143 від 06 квітня 2018 року без участі самого ОСОБА_1 .

Відновлений Рішенням відповідача пішохідний прохід та проїзд гужовим транспортом проходить по земельній ділянці позивача ОСОБА_1 , про що не заперечує відповідач.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що оспорюване Рішення порушує права позивача ОСОБА_12 , як власника земельної ділянки, на право безперешкодного володіння та користування земельною ділянкою, а тому підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 5, 12-13, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов задоволити.

Визнати недійсним рішення Опорецької сільської ради Сколівського району Львівської області ХV сесії VII скликання № 272 від 11 квітня 2018 року «Про виділення пішоходного проходу, проїзду гужовим транспортом біля господарства ОСОБА_13 »

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сколівського

районного суду Львівської області Юрій Євгенійович Ясінський