Справа № 591/1274/15-ц
Провадження № 6/591/110/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Майбороди А.О.

представника заявника Самохіна А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самохіна Андрія Миколайовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Самохіна А. М. звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи видані Зарічним районним судом м. Суми по справі №591/1274/15-ц від 08 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № SUCOAL00001943 від 27 лютого 2008 року в розмірі 6 935,42 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 418,02 доларів США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 132,44 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 26 лютого 2014 року по 26 грудня 2014 року, всього 16460,84 дол. США, що на дату винесення судового рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 341109,10 грн., а також судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3 654,00 грн. та відкликати вказані виконавчі листи.

Заяву обґрунтовує тим, що 27 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № SUCOAL00001943 від 27 лютого 2008 року за умовами якої: замінено валюту кредиту за Договором з долара США на гривню; заборгованість ОСОБА_1 на дату укладення додаткової угоди визначена в розмірі 1392645,82 грн.; сума заборгованості, що виникла в період з дати надання ОСОБА_1 по дату підписання додаткової угоди, зменшена на 1221694,65 грн. (відсотки у розмірі 112164,29 грн. та пеня у розмірі 1109530,36 грн.) та за рішенням АТ КБ «Приватбанк» - прощена; зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» по сплаті основного боргу в розмірі 59984,45 грн. за рішенням АТ КБ «Приватбанк» - прощені; ОСОБА_1 зобов`язався здійснити погашення залишку заборгованості за кредитом АТ КБ «Приватбанк» в сумі 110996,72 грн., а також судових витрат АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 10953,11 грн. одноразовим платежем 27 лютого 2020 року.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатив АТ КБ «Приватбанк» залишок заборгованості за кредитом та судові витрати, а тому у заявника відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою від 17 березня 2020 року вказану заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20 травня 2020 року на 16-20 год. з повідомленням стягувача та боржника.

13 травня 2020 року Старший державний виконавець Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Трегубов О.В. надав відзив , в якому просить відмовити у задоволенні заяви, зазначає, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № 48022706 і № 48017051 з примусового виконання виконавчого листа № 591/1274/15-ц від 24 червня 2015 року виданого Зарічним районним судом м.Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» коштів 341109,10 грн. та 3654,0 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем здійснено заходи, направлені на примусове виконання рішення суду : винесена постанова про арешт коштів боржника від 04 листопада 2019 року, винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 04 листопада 2019 року та направлено за місцем роботи ОСОБА_1 в ТОВ «ГРОД». 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відділу з заявою про закінчення виконавчого провадження мотивуючи її тим, що рішення яке підлягає виконанню, змінено судом апеляційної інстанції, тобто в ході виконання вищевказаних виконавчих листів ОСОБА_1 вживав дії щодо їх припинення через відділ виконавчої служби (не в добровільному порядку), а не через стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк».

08 квітня 2020 року державний виконавець звернувся до стягувача АТ КБ «ПриватБанк» з запитом про сплату (несплату) заборгованості за рішенням Зарічного районного суду м. Суми №591/1274/15-ц від 24 червня 2015 року, на який отримав 06 травня 2020 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед банком.

08 травня 2020 року державним виконавцем виконавчі провадження № 48022706 та № 48017051 завершені в порядку п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору виведені в окрему провадження згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає що подана ОСОБА_1 заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню оскільки даний виконавчий документ вже фактично виконаний, а заява фактично направлена на ухилення від сплати виконавчого збору.

В судове засідання з`явився представник заявника, інші учасники справи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в засідання не з`явилися.

Представник заявника адвокат Самохін А.М. підтримав у судовому засіданні вимоги викладені у заяві.

Суд, заслухавши думку представника заявника ОСОБА_3 М., вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява необґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Під час судового розгляду встановлено, що 08 травня 2015 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми було задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №SUCOAL00001943 від 27 лютого 2008 року у розмірі 6935,42 доларів США - заборгованість за кредитом; 4418,02 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 132,44 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4974,96 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 26 лютого 2014 року по 26 грудня 2014 року всього 16460,84 доларів США, що на дату винесення судового рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 341109,10 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. (т. І а.с. 127-128).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року рішення Зарічного районного суду м.Суми від 08 травня 2015 року залишено без змін (т. 1 а.с.163-164).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.206-208).

05 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року , стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №SUC0AL00001943 від 27 лютого 2008 року в розмірі: 6 935,42 доларів США заборгованість за кредитом; 4 418,02 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 132,44 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 26 лютого 2014 року по 26 грудня 2014 року у сумі 78449 грн.47 коп. В частині розподілу судових витрат рішення суду залишено без змін. (т.1 а.с.254-256).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року та рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року в його незміненій частині залишено без змін (т.2 а.с.38-39).

15 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Зарічного районного суду м. Суми із заявою про видачу виконавчих листів (т.1 а.с.168), які 26 червня 2015 року отримав представник стягувача.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту коштів, що маються на рахунках боржника від 04 листопада 2019 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 04 листопада 2019 року ( т.2 а.с.90,91).

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області заяву про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження (т.2 а.с.93) та 16 грудня 2019 року з заявою про повернення виконавчого листа від 08 травня 2015 року по справі № 591/1274/15-ц (т.2 а.с.94), що свідчить про його ознайомлення стосовно наявності відкритого відносно нього виконавчого провадження по примусовому стягненню заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 27 квітня 2020 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» ( т.2 а.с.96). Коли саме заборгованість погашена боржником довідка не містить.

08 травня 2020 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Трегубовим О.В. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 591/1274/15-ц згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» ( т.2 а.с.97,98).

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України cуд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З аналізу вказаної статті можна дійти висновку, що підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, є: 1) його було видано помилково; 2) обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 3) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, умовно поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц).

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З обставин встановлених під час судового розгляду вбачається, що боржник ОСОБА_1 сплатив заборгованість стягувачу після відкриття виконавчого провадження та початку примусового виконання виконавчого листа, в зв`язку з чим за повідомленням стягувача державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень.

В зв`язку з цим, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження було відкрите, після чого боржником сплачено заборгованість на користь стягувача, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки виконавче провадження в цьому випадку закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки фактично вказана заборгованість була сплачена вже після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем та вчинення ним відповідних примусових заходів, що спрямовані на примусове стягнення заборгованості.

При цьому необхідно зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому, добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Озвучені в судовому засіданні доводи представника заявника щодо неправомірності стягнення з боржника виконавчого збору суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не є предметом судового розгляду в рамках порушеного питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи представника заявника щодо того, що виконавчий лист не підлягає виконанню з підстав зміни рішення суду апеляційним судом, оскільки судом здійснюється розгляд заяви в межах заявлених вимог та повідомлених в заяві обставин. Підставою для звернення до суду з зазначеною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявником вказано факт відсутності у нього зобов`язання перед боржником, а не зміна рішення суду під час його перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, заявник не надав до суду доказів, які б підтверджували сплату ним заборгованості на користь стягувача до моменту відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що передбачених Законом обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 432 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самохіна Андрія Миколайовича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повна ухвала суду виготовлена 26травня 2020 року.

Суддя А.П.Сидоренко