Справа № 298/264/20
Номер провадження 2/298/147/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Лютянської М.С.

при секретарі Келешовчак І.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Закарпатської області південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про припинення правовідношення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між ним та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» 27 березня 2008 року було укладено кредитний договір №523/1, відповідно до якого йому надано грошові кошти в сумі 50000 доларів США на строк до 26 березня 2018 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі цілі. Позивач зазначав, що в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено іпотечні договори, зокрема: іпотечний договір №523/3 від 27 березня 2008 року, посвідчений у реєстрі за №296, за яким в іпотеку передано житлове приміщення в АДРЕСА_1 . Позивач зазначав, що іпотека виникає на підставі договору,закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року у справі №298/227/15-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та за його зустрічним позовом до ПАТ`Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору недійсним, визнано недійсним кредитний договір №523/1 від 27 березня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ним. Тому вважає, що відомості про припинення іпотеки підлягають державний реєстрації у встановленому законодавством порядку. Крім того, публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», - іпотекодержатель за договором, є ліквідованим з 15 жовтня 2019 року без правонаступництва. Також позивач вказував на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. На підставі викладеного позивач просить припинити правовідносини за договором іпотеки №523/3 від 27 березня 2008 року, посвідчений у реєстрі за №296 приватним нотаріусом Великоберезнянського районного нотаріального округу Чурей Аллою Василівною, за яким в іпотеку передано житлове приміщення в АДРЕСА_1 та який забезпечує виконання умов кредитного договору №523/1 від 27.03.2008 року, укладений між ним та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк», що визнаний судом недійсним. Також позивач просить вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження забороною та іпотекою нерухомого майна, житлового будинку в АДРЕСА_1 , власником якого він є.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач приватний нотаріус Чурей А.В. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що між ним та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» 27 березня 2008 року було укладено кредитний договір №523/1, відповідно до якого йому надано грошові кошти в сумі 50000 доларів США на строк до 26 березня 2018 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та Банком було укладено іпотечні договори, зокрема: іпотечний договір №523/3 від 27 березня 2008 року, посвідчений у реєстрі за №296, за яким в іпотеку передано житлове приміщення в АДРЕСА_1 , що належить позивачу.

Згідно ст.1 вказаного договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (банку), що витікають з кредитного договору. Предметом іпотеки за договором іпотеки, є нерухоме майно: житловий будинок площею 35,10 кв.м, загальною площею 53,10 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю на праві власності.

В подальшому, рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року у справі №298/227/15-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ`Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору недійсним, визнано недійсним кредитний договір №523/1 від 27 березня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 . Дане рішення суду набрало законної сили 18.06.2019 року.

З долученої до матеріалів справи інформаційної довідки №202934215 від 04.03.2020 р. з Державних реєстрів заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та реєстру іпотек, встановлено, що на передана житлове приміщення в АДРЕСА_1 накладено обтяження за реєстраційним №9223015 - заборону відчуження нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України«Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України«Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Відповідно до приписі в статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки передбачено ст.17 Закону України "Про іпотеку", до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи встановлення судом факту припинення основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, підстави наявності записів щодо обтяження нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек відсутні, оскільки наявність вказаних відомостей про іпотеку та обтяжень нерухомого майна створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачу щодо нерухомого майна. Суд вважає доцільним припинити обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно предмету іпотеки, а тому слід скасувати вказану заборону, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та виключивши з Державного реєстру іпотек.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.319,321,325,386,391,593,598,599 ЦК України, ст.ст.12,13,19,81,133,141,259,263-265,354 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Закарпатської області південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про припинення правовідношення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати припиненим договір іпотеки №523/3 від 27 березня 2008 року, посвідчений у реєстрі за № 296, за яким в іпотеку передано житлове приміщення в АДРЕСА_1 , як похідний від кредитного договору № 523/1 від 27 березня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 .

Скасувати обтяження, накладене на таке майно: житловий будинок площею 35,10 кв.м, загальною площею 53,10 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , накладену під час посвідчення договору іпотеки №523/3 від 27 березня 2008 року, виключивши відповідні записи щодо вказаного майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: Лютянська М.С.