Справа № 149/653/19
Провадження №2/149/18/20
Номер рядка звіту 60
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.2020 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Зайця Б.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 - адвоката Матяша Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівської сільської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , про встановлення факту належності правоустановчого документу, факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , яка до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 разом із позивачем. На випадок своєї смерті ОСОБА_8 склала заповіт у відповідності до якого все своє майно заповіла позивачці. До складу спадкового майна входить житловий будинок в АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку (пай) розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в с. Думенки у відповідності до сертифікату, виданого Хмільницькою РДА у 1997 році. Оскільки ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавицею на час смерті останньої та після продовжувала користуватись майном померлої, тому є такою, що спадщину прийняла. Позивач зверталась із заявою до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове майно. Окрім того, містяться розбіжності у копії сертифікату на земельну ділянку (пай) та свідоцтві про смерть спадкодавиці, що змусило позивача звернутись до суду.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

01.11.2019 року ухвалою суду залучено до справи третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4

23.12.2019 року на підставі розпорядження №66 проведено повторний авторозподіл та справу передано судді Хмільницького міськрайонного суду Робак М.В.

26.12.2019 року ухвалою судді цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що зазначені нею в позові. Також зазначила, що спадкодавиця була її двоюрідною сестрою з якою вона проживала з п`яти років та яка нею опікувалась, оскільки батьків не було. З спадкодавицею вона проживала до одруження, а коли розійшлася з чоловіком, то знову почала проживати з сестрою, вони вели спільне господарство до смерті останньої, а вподальшому вона її похоронила та продовжує проживати у її будинку та використовувати майно. Отримати свідоцтво про право на спадщину у неї немає можливості у зв`язку з розбіжностями у правоустановчому документі на земельну частку (пай) та свідоцтвом про смерть сестри, а також відсутності реєстрації права власності на житловий будинок.

Відповідач - представник Лозівської сільської ради Мазур Анатолій Васильович позовні вимоги визнав, зазначивши, що він займає посаду сільського голови двадцять один рік. Стверджує, що позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті двоюрідної сестри, оскільки постійно з останньою проживала, доглядала її та після смерті продовжує використовувати спадкове майно. Довідку про наявність зареєстрованих осіб в будинку ОСОБА_8 видано помилково секретарем сільської ради, оскільки в погосподарській книзі були відсутні записи про проживаючих осіб без реєстрації, а реєстрація позивачки в іншому житловому будинку. Про те, що ОСОБА_9 , який подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , був братом останньої, йому не було відомо, про цю обставину дізнався після смерті ОСОБА_8 у 2017 році. Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 видавалось позивачу.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, зазначаючи, що позивач до дня смерті з спадкодавицею не проживала, організацією похорон займалась остання, проте вона з чоловіком були присутні. Після смерті майном померлої користувалась ОСОБА_1 . Поставила під сумнів дійсність заповіту, вказуючи, про його відсутність на момент смерті спадкодавиці. Наполягала на прийнятті спадщини своїм чоловіком, який виріс разом з ОСОБА_8 та після її смерті прийняв спадщину, звернувшись у 2018 році з заявою до нотаріуса.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засідання проти позову заперечує, зазначаючи, що позивач разом з його тіткою не проживала, а періодично навідувала. проживаючи в іншому селі. Про прийняття спадщини його батьком після смерті сестри нічого не відомо.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що проти позову заперечує, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняв її батько ОСОБА_4 .

Третя особа ОСОБА_11 в судове засідання не з"явилась, повідомлена належним чином, причини неявки не відомі.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилась, повістки повертались не врученими у зв"язку з відмовою в їх отриманні, а крім того, останньою спадщина після смерті батька не приймалась, а тому права особи при розгляді справи не порушено.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили, що позивачем з малечку опікувалась спадкодавиця, вони разом проживали, вели спільно господарство, після смерті ОСОБА_8 позивач продовжила проживати в будинку останньої та використовувати її майно. ОСОБА_4 з померлою не спілкувався, на похоронах не був та після смерті останньої її майно не використовував.

Суд, дослідивши докази, встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, оригінал якого для огляду надано позивачем в судовому засіданні (Т.1 а.с. 9). У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Лозівської сільської ради №460 від 19.06.2018 року позивач на день смерті спадкодавиці проживала разом з останньою без реєстрації з січня 1995 року (Т.1 а.с.10) Факт перебування позивача на утриманні спадкодавиці підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Лозівської сільської ради №462 від 19.06.2018 року (Т.1 а.с. 11). У відповідності до заповіту ОСОБА_8 , посвідченого секретарем сільської ради від 30.12.1999 року, все своє майно спадкодавиця заповіла позивачці (Т.1 а.с. 12). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Лозівської сільської ради №461 від 19.06.2018 року на підставі даних погосподарської книги №3-3, житловий будинок в АДРЕСА_1 , належить померлій ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 13). Замовником технічної документації зазначеного житлового будинку є позивач, відмітка про самовільне будівництво відсутня (Т.1 а.с. 14-16) У відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай), оригінал якого надано для огляду в судовому засіданні, та інформації відділу Держгеокадастру у Хмільницькому районі, підтверджується належність права на вказане майно ОСОБА_14 (Т.1 а.с. 17)Згідно інформації Лозівської сільської ради ОСОБА_14 та ОСОБА_8 одна і та ж особа (Т.1 а.с. 20). Довідкою №463 від 19.06.2018 року підтверджується проживання позивача без реєстрації в будинку спадкодавиці (Т.1 а.с. 22). Згідно фрагментів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 07.08.2017 року подав ОСОБА_9 ( Т .1 а.с. 60-62. )За інформацією Лозівської сільської ради від 17.04.2019 року житловий будинок ОСОБА_8 належав до колгоспного двору (Т.1 а.с. 63-66). Згідно актового запису про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній був записаний батьком ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ( Т .1 а.с. 76,77).Спадкоємцями майна померлого є ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 (Т.1 а.с. 78,79, 100). У відповідності до спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняв ОСОБА_4 та ОСОБА_18 , ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилась (а.с.117-138). У відповідності до довідки виданої виконавчим комітетом Лозівської сільської ради № 657 від 07.08.2017 року зі спадкодавцем ОСОБА_8 на день її смерті та протягом шести місяців ніхто не проживав та не був зареєстрований (Т.1 а.с. 197), проте вказану інформацію представником відповідача в судовому засіданні спростовано. ОСОБА_9 являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 198)

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

тощо.

У відповідності до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

В судовому засіданні показами представника відповідача, а також свідків, які стверджували, що ОСОБА_1 проживала на момент смерті разом зі ОСОБА_8 так і після її смерті продовжувала використовувати її майно, так і письмовими доказами, зокрема довідками Лозівської сільської ради, а також наявністю у позивача оригіналів свідоцтва про смерть та сертифіката на право на земельну частку (пай), виданих на ім`я померлої доведено, що позивач після смерті своєї двоюрідної сестри ОСОБА_8 прийняла спадщину по заповіту, залишеному спадкодавицею на її ім`я. При цьому суд не бере до уваги довідки, видані виконавчим комітетом Лозівської сільської ради від 07.08.2017 так і 21.07.2017 (а.с. 197,198), оскільки вони спростовані як самим представником відповідача так і показами допитаних в судовому засіданні свідків, щодо постійного проживання позивача спільно з спадкодавицею. Факт використання майна позивачем після смерті ОСОБА_8 також підтвердили в судовому засіданні треті особи.

Також в судовому засіданні доведено, що сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я ОСОБА_14 в дійсності належить спадкодавиці ОСОБА_8 , що підтверджено в судовому засіданні як представником відповідача так і письмовим доказом, зокрема довідкою Лозівської сільської ради.

Щодо визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Оскільки за життя ОСОБА_8 своє право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , не зареєструвала та свідоцтво про право власності на нерухоме майно не отримала, в судовому засіданні доведено належність цього майна спадкодавиці, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане нерухоме майно.

Крім того, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) , розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката серії ВН №0404088 , який у позивача не зберігся, що стало підставою для відмови позивачу у видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить роз"яснення нотаріуса (а.с. 21).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.18 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ № 295/5 від 22.02.2012 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 (абзац 15, п. 3. 1) визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки у судовому засіданні позивачем для огляду судом надано оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0404088 , виданого на ім"я ОСОБА_14 та судом встановлено його належність спадкодавиці, тому у позивача на даний час відсутні перешкоди для отримання в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину на дане майно.

Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково, встановивши факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_8 , факт належності ОСОБА_8 сертифікату серії ВН №0404088 про право на земельну частку (пай) та визнання права власності на житловий будинок з погосподарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, третіми особами доказів, які б свідчили про недійсність заповіту ОСОБА_8 , посвідченого 30.12.1999 року секретарем Лозівської сільської ради, не надано.

Керуючись ст.ст. 258,259,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Думенки Хмільницького району Вінницької області.

Встановити факт належності ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Думенки Хмільницького району Вінницької області сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ВН № 0404088 виданий Хмільницькою РДА 1997 року .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м., допоміжною площею - 22,8 кв.м., який складається із приміщень коридору № 1 -6,8 кв.м., кладової № 2 -4,5 кв.м., кухні № 3 - 11,5 кв.м., кімнати № 4 -18,3 кв.м., погріб літ. Б площею21,2 кв.м., сарай з літньою кухнею площею 41,8 кв.м., горожа № 1, ворота з хвірткою, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Думенки Хмільницького району Вінницької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Дата виготовлення повного тексту рішення 27.04.2020 року.

Суддя Робак М. В.