ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6712/13-ц Номер провадження 22-ц/814/1162/20Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дорош А.І., Кривчун Т.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2014 року, постановлену суддею Савічевим В.О., у справі за поданням державного виконавця Актозаводського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2014 року подання державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено громадянину України фізичній особі боржнику ОСОБА_1 право виїзду за кордон до повного виконання ним зобов`язань за виконавчим листом № 524/6712/13-ц від 15.10.2013 року, виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука.

Ухвалу суду направлено на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України за адресою: 01034, м. Київ, вул. Володимирська,26, для виконання.

З вказаною ухвалою не погодився боржник ОСОБА_1 , оскарживши її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати вказану ухвалу, постановити нову про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Хусточкіна А.О. в тимчасовому обмеженні у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Вказує, що державним виконавцем не надано належних доказів на підтвердження того, що боржник ухилявся від виконання рішення суду.

Зазначає, що у період часу з 2017 року по 2019 рік він неодноразово з`являвся на виклики державного виконавця Коротких Д.Г., надавав письмові пояснення, а також вказаною посадовою особою здійснювалися виїзди за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювався огляд його житла, було зроблено фотознімки, складено опис майна та вилучено певне майно для його реалізації.

Вказує, що про факт реалізації майна йому не відомо, а кошти від реалізації майна мають бути спрямовані стягувачці ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

В судове засідання боржник ОСОБА_1 та державний виконавець не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

17.04.2020 р. від Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшло письмове пояснення на апеляційну скаргу, в якому начальник відділу прохає розгляд справи проводити без участі представника ВДВС, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

17.04.2020 р. від адвоката Самойленка М.О. на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі боржника ОСОБА_1 та його представника Самойленка М.О . Апеляційну скаргу підтримують.

21.04.2020 р. від Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на електронну пошту апеляційного суду також надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника відділу. Проти задоволення апеляційної скарги заперечують.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи, що відповідає ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь борг у сумі 58000 грн. та 580 грн. судових витрат (а.с. 21-22).

За заявою позивачки місцевим судом 15.10.2013 року видано виконавчий лист № 524/6712/13-ц та пред`явлено до виконання.

Постановою старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Хусточкіним А.О. від 06.11.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40595-71 з виконання вказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 58000 грн. та судових витрат у сумі 580 грн. (а.с. 33-36).

18.11.2013 р. за вих. № 58537 копія вказаної постанови направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та повернута без вручення за закінченням терміну зберігання (а.с. 33-36, 42 ).

18.11.2013 р. старшим державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Хусточкіним А.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все належне боржнику ОСОБА_1 майно у межах суми стягнення 58000 грн.

Копія вказаної постанови 18.11.2013 р. за вих. № 61436 направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягувачу та Кременчуцькому ВРЕР (а.с. 37).

За повідомленням начальника центру ДАІ 5302 з обслуговування м. Кременчук та Кременчуцького району станом на 17.10.2012 р. згідно автоматизованої системи управління обліком транспортних засобів та водіїв ДАІ-2000 та бази даних НАІС ДАІ, станом на 20.11.2013 р. за ОСОБА_1 не числяться транспортні засоби (а.с. 38).

Згідно відповіді № від 19.11.2013 р. на запит ВДВС платник податків з податковим номером РНОКПП НОМЕР_1 в органах ДПС як платник податків не перебуває (а.с. 39).

Крім того, відсутні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 39).

06.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ з заявою про обмеження боржника у праві виїзду за межі України та вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності (а.с. 40).

Аналогічна заява була подана нею до ВДВС 08.02.2014 р. (а.с. 41).

05.03.2014 року старший державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої Кременчуцького міського управління юстиції Хусточкін А.О. звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з поданням про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Подання мотивоване тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 524/6712/13-ц від 15.10.2013 року, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 58580 грн. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржником не отримана та повернута до відділу за закінченням терміну зберігання, виклики державного виконавця ним також не отримано. Доступу до помешкання боржника з метою перевірки майнового стану надано не було. Станом на 18.02.2014 року рішення залишається не виконаним. Жодних дій, спрямованих на виконання рішення, боржником не вчинено. Пояснень причин невиконання ним не надано.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує рішення суду, не отримує копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, не вчиняє дій, спрямованих на виконання рішення, а подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як вказувалося вище, обґрунтовуючи подання, державний виконавець послався на те, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 524/6712/13-ц від 15.10.2013 року, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 58580 грн.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржником не отримана та повернута до відділу за закінченням терміну зберігання. Виклики державного виконавця ним також не отримано.

Доступу до помешкання боржника з метою перевірки майнового стану надано не було.

Станом на 18.02.2014 року рішення залишається не виконаним.

Жодних дій, спрямованих на виконання рішення, боржником не вчинено. Пояснень причин невиконання ним не надано.

До матеріалів подання державним виконавцем додані документи на підтвердження того, що ним вживалися заходи щодо виявлення доходів та майна боржника, яке у нього відсутнє; направлялися копії постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт.

Між тим, доказів на підтвердження того, що боржник свідомо ухилявся від отримання копій постанов державного виконавця до матеріалів подання не додано.

Копії конвертів з рекомендованими повідомленнями, які направлялися на адресу ОСОБА_4 та повернуті без вручення до відділу ДВС, не свідчать про свідоме ухилення від їх отримання боржником.

Крім того, до подання державного виконавця не додано доказів на підтвердження того, що ним направлялися виклики на адресу боржника про явку до відділу та що вони не були свідомо отримані ОСОБА_1 .

Також на час звернення державного виконавця до суду з вказаним поданням та його розгляду місцевим судом до нього не було додано жодних доказів на підтвердження того, що державний виконавець при виконанні вказаного виконавчого листа здійснював вихід за зазначеною у виконавчому документі адресою боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 з метою виявлення особи боржника за місцем проживання чи його майна.

Вказані документи були додані до подання державного виконавця про оголошення розшуку боржника, з яким до суду першої інстанції звернувся державний виконавець Копичко Т.Д. 20.03.2015 року.

Таким чином, жодних доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, яке знаходиться на примусовому виконанні в органі ДВС, матеріали подання не містять та державним виконавцем не надані.

Отже, державним виконавцем не доведено наявність підстав для звернення до суду з вказаним поданням, а в суду першої інстанції, відповідно, були відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про Хусточкіна А.О. про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді А.І.Дорош

Т.О.Кривчун