Справа № 653/4532/19
Провадження № 2/653/313/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21 квітня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 15 лютого 2013 року у розмірі 6785 грн. 98 коп., та судові витрати у сумі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н 15 лютого 2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, проте належним чином не виконувала зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 2015 року позичальник, ОСОБА_2 померла, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із позовом до її спадкоємця ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилась від спадщини у передбачені строки.

У зв`язку із чим, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, яка на дату її смерті становить 6785 грн. 98 коп.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», крім того отримала 12 лютого 2020 року (про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення) повістку про виклик до суду на 21 лютого 2020 року, проте до судового засідання не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Відповідно до наданого розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача, як зі спадкоємця позичальника заборгованість у розмірі 6785 грн. 98 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 297 грн. 51 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 6488 грн. 47 коп.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

З відповіді начальника Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області від 27 вересня 2017 року вбачається, що позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в базі даних Державного реєстру актів цивільного стану актового запису міститься запис про смерть № 420 від 15 грудня 2015 року, складеного Скадовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області.

Позивач, пред`являючи позов до ОСОБА_1 посилається на ч. 3 ст. 1268 ЦК України та наголошує на тому, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину і повинна нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Всупереч цього, доказів фактичного проживання відповідача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було.

Дійсно, з копій паспортів позичальника та відповідача, а також з відповіді виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради від 23 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 зареєстровані за спільною адресою по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем, проживав разом зі спадкодавцем та прийняв після померлої спадщину.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2018 року позивач, в порядку ст. 1281 ЦК України направив на адресу Генічеської державної нотаріальної контори претензію кредитора.

Разом з тим, з відповіді Генічеської ДНК від 22 серпня 2018 року вбачається, що на території України після померлої ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

Крім того повідомлено, що завести спадкову справу на підставі претензії банку неможливо, оскільки нотаріусом не може бути встановлено місце відкриття спадщини, так як під час перевірки відомостей з Державного реєстр актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що місцем проживання ОСОБА_2 є селище Новоолексіївка, Харцизського району, Донецької області.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що нотаріальним органом після смерті позичальника не заведена спадкова справа, докази що свідчать про набуття відповідачем статусу спадкоємця у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України відсутні, як й відсутні відомості щодо наявності та вартості самого спадкового майна, в межах якого спадкоємець може відповідати за борговими зобов`язаннями.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для стягнення з відповідача боргу за кредитом спадкодавця, а тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 141, 133, 258-259, 263-265, 273,280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, подання заяви про перегляд заочного рішення, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 21 квітня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова