ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2726/20
провадження № 2/753/4573/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. м. Київ

Суддя Дарницький районний суд м. Києва Заставенко М.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту порушення права на мирне володіння майном, відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди.

05.03.2020 представник позивача ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів до набрання чинності рішенням у справі, а саме: 1) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 146,30 кв.м., житловою площею 84,60 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; 2) на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 103,90 кв.м., житловою площею 51.80 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; 3) на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 104,80 кв.м., житловою площею 52.10 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; 4) на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 104,20 кв.м., житловою площею 52,20 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що з урахуванням великої ціни позову, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі повного або часткового задоволення позову. Також зазначила, що наявні реальні підстави вважати, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , можуть в будь-яку мить відчужити їх майно, що призведе до неможливості виконати рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За результатами вивчення матеріалів цивільної справи, суд встановив такі обставини.

Предметом даного позову є встановлення факту порушення права позивача на мирне володіння нежитловим приміщенням АДРЕСА_5 , солідарне стягнення майнової шкоди в розмірі 4 577 782 грн., моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачами до суду подані безпідставні позови до позивача, в яких оспорюється її право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_5 з підстав вибуття допоміжного приміщення багатоквартирного будинку із спільної власності співвласників не з їх волі, ухвалою суду накладений арешт на наведене майно, що порушує право розпоряджатись належним позивачу майном. Розмір майнової шкоди визначений в розмірі вартості нерухомого майна.

Відповідно до копії звіту про оцінку яку представник позивача додала до позову, ринкова вартість нежитлового приміщення № НОМЕР_5 , загальна площа 110,83 м2, станом на 21.03.2019 склала 4 577 782 грн. 00 коп.

Представник позивача посилається на те, що вартість чотирьох квартир відповідачів: загальною площею 146,30 кв.м., 103,90 кв.м., 104,80 кв.м., 104,20 кв.м., складає ј вартості нежитлового приміщення загальною площею 110,83 кв.м.

Проте, аргумент представника позивача про те, що квартири відповідачів складають ј вартості нежитлового приміщення не відповідає дійсності беручи до уваги загальновідомий факт про ціну ринку нерухомості в м. Києві.

Відповідно ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За загальним правилом, встановленим ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 - 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

А отже, суд доходить висновку, що між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову, про який просить позивач, відсутній прямий зв`язок, такий вид забезпечення не є співмірним із заявленими вимогами, тобто обраний представником позивача захід забезпечення позову є неадекватним.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових права на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 146,30 кв.м. належить ОСОБА_6 ; щодо квартири АДРЕСА_2 відсутня інформація про власника; квартира АДРЕСА_3 загальною площею 104,80 кв.м., належить ОСОБА_4 та обтяжена іпотекою; квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 104,20 кв.м., обтяжена іпотекою, іпотекодавець ОСОБА_3 .

Представник позивача, посилається на те, що відповідачі вчиняють дії спрямовані на відчуження належних їм квартир, оскільки розмістили оголошення про продаж їх квартир надавши публікації оголошень про продаж квартир на АДРЕСА_6 , а один з відповідачів навіть перебуває на стадії переговорів укладання договору купівлі-продажу квартири, що підтверджують допитані нею свідки.

В той же час, враховуючи, що обраний представником позивача захід забезпечення позову визнаний судом не співмірним із заявленими вимогами, доводи представника позивача про наявність ризиків відчуження належного відповідачам майна не заслуговують на увагу.

Доводи представника позивача щодо необхідності накласти арешт на квартири відповідачів в межах цієї справи обґрунтовані тим, що при накладенні арешту на приміщення позивача, як засіб забезпечення позову в іншій цивільній справі без застосування зустрічного забезпечення, суд не приймає до уваги, оскільки суд не розглядає в даній справі правомірність рішення судді в іншій справі та позивач в разі не згоди має право на оскарження ухвали суду в частині як і забезпечення позову так і в частині застосування зустрічного забезпечення.

Також, суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі не мають матеріальної спроможності виконати рішення суду у разі задоволення позову, а отже незастосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову не створює реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, на підставі викладеного, суддя приходить висновку, що вимога заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: М.О. Заставенко