Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - А.Л. Хліменкової

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів,-

встановив:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою та просив суд:

визнати недійсним з моменту укладення договір фінансових послуг № 801238 від 19.02.2019 з додатком № 1, додатком № 2, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто»;

стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 246 628,00 грн;

визнати недійсним з моменту укладення договір доручення № 801238 від 19.02.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ СЕРВІС»;

стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 24 817,73 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19.02.2019 між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 801238, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, додатку № 2, які є невід`ємною частиною договору. Терміни, що використовуються в договорі та системі «Автофонд», визначаються в договорі.

19.02.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 801238, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 24817,73 грн за рахунок довірителя. Тобто останній договір взаємопов`язаний і укладений з метою виконання попереднього. Наданий ТОВ «АТ СЕРВІС» рахунок, був оплачений позивачем. Підписання обох вищеозначених правочинів з позивачем здійснювала одна і таж відповідальна особа - менеджер консультант ТОВ «Авто Просто».

Метою підписання договору про адміністрування № 801238 від 19.02.2019 було отримання автомобіля марки/моделі Kia Sportage, вартість якого 517 036,00 грн, а метою договору доручення № 801238 від 19.02.2019 була оплата за вищезазначене, тобто оплата останнього договору здійснена лише за умови виконання першого договору, а інакше отримання оплати необґрунтоване.

Таким чином, предметом оскаржуваних договорів є здійснення оплати винагороди та надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Автофонд» та базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів.

Позивач ознайомлювався із з їх змістом, проте мало що зрозумів з них та вважає, що вказані договори були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики.

Позивач не вважає діяльність підприємств пірамідальною схемою, вбачаючи порушення у не дотриманні відповідачами вимог Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", зокрема ст.ст.18, 19 "Про захист прав споживачів", інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг, у тому числі цих Ліцензійних умов, та внутрішніх правил».

Так, на момент вчинення спірного правочину відповідачі через свого менеджера- консультанта, який не забезпечив законні права позивача у тому, що не надавав роз`яснень останньому, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Як вбачається з рекламного оголошення - «АвтоТак»: «Кращий шлях до твого авто», відповідач не повно виклав інформацію стосовно надання своїх послуг, що є порушенням ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів».

При укладанні спірних правочинів, відповідач допустивши при цьому нечесну підприємницьку практику, не надав позивачу необхідну, доступну та достовірну інформацію. В договорах, використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого позивача було введено в оману щодо поняття: предмету оскаржуваних договорів, умов отримання товару, строків отримання товару, ціни та умов оплати товару, чим порушено вимоги ст.ст.15, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», внаслідок чого позивач був введений в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, уклав оспорюваний Договір.

До договорів про адміністрування та доручення повинні додаватися довідки, складені фінансовою установою у довільній формі, про ознайомлення учасника групи з внутрішніми правилами надання фінансових послуг та виконання доручення, які підписуються учасником групи та які повинні містити дату їх складення. (ст.93 Ліцензійних умов) однак останні відсутні.

Позивач вважає, що порушено вимоги ст.230 ЦК України, тобто спірні договори, укладений під впливом обману. Менеджер-консультант відповідачів змовчав, щодо обставин, які мають істотне значення та унеможливлюють їх підписання при вчиненні позивачем згаданих правочинів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Зміст договорів є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов`язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, позивач вважає, що спірні договори укладено під впливом обману, щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні позивачем згаданих правочинів. Умови договорів є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Юридична рівність є там, де особа діє добросовісно й розумно, у рівній мірі враховує і свої, і чужі права й інтереси.

В договорі адміністрування № 801238 від 19.02.2019 не встановлено строк отримання автомобіля та строк, після якого договір припиняє свою дію .

Згідно змісту договору № 801238 від 19.02.2019, останній набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором, що узгоджується з ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України.

Спірний договір не містить істотних умов договору: строків та (або) термінів отримання учасником автомобіля; строку, після якого Договір припиняє свою дію.

Умовами спірного договору адміністрування № 801238 від 19.02.2019 встановлюється обов`язок Позивача (споживача) виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. На думку позивача порушується п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Згідно умов договору № 801238 від 19.02.2019, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та позивачем встановлено, що останній після укладення договору та включення його до групи в системі АвтоТак, зобов`язаний сплачувати відповідно переліку платежів зазначених у таблиці додатку № 1 до договору:

"Періодичний платіж" - 0,8333% від ціни автомобіля, «Щомісячна винагорода" - 0,415% від ціни автомобіля + ПДВ, «Винагорода за послуги пов`язані з передачею автомобіля Учаснику» - 3,00% від ціни автомобіля. Зазначені внески в сукупності становлять щомісячний платіж учасника системи Авто Так. Окремо у таблиці додатку № 1 до договору адміністрування зазначено, що «Винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формування груп» - 4,00 + ПДВ у гривнах по оспорюваному Договору адміністрування 24 817, 73 грн, яка поверненню не підлягає. Навіть при повній сплаті вартості автомобіля. На рахунок ТОВ «Авто Просто» позивач сплатив 246 628,00 грн, загальна сума сплачених позивачем коштів по оспорюваних договорах складає 271 445,73 грн.

Позивач вважає, що умовами договору встановлено жорсткі обов`язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за не виконання умов договору, а тому такі умови договору слід визнати як несправедливі.

Умови договору про визначення ціни товару не на момент підписання договору, і навіть, не на момент його поставки споживачеві, а на момент отримання товару останнім членом групи або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві можливості повернути у повному обсязі виплачені по договору кошти у разі розірвання договору коли ціна збільшена на стільки, що наносить шкоду споживачеві, у тому, що сума вартості автомобіля є непередбачувано великою, втрачається можливість платити, отримати автомобіль або повернути кошти.

Відповідно до п.5.1. ст.5 розділу ІІ договору «Функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах АТОФОНД» Учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля.

При цьому, згідно із п.2.1. ст.2 розділу ІІ договору «Функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах АВТОФОНД» поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи, та повідомляється АВТО ПРОСТО постачальником щонайменше щомісяця.

Разом з тим, п. 2.5. ст.2 розділу ІІ договору «Функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах АВТОФОНД» встановлено, що періодичні платежі та щомісячна винагорода, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної у місяці, в якому зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку.

На думку позивача у зв`язку із зміною вартості автомобіля, збільшуються і витрати позивача по виконанню спірного договору, що не було обговорено під час його укладення. На момент підписання договору позивач мав знати про збільшення ціни та її розмір. Умовами договору передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну без надання позивачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

У спірному договорі відсутнє визначення - «Ціна автомобіля», яке застосовується у додатку № 1 до спірного договору, при цьому міститься визначення поняття - «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме чистих внесків та має тенденцію до збільшення.

Відповідач, застосовуючи підміну понять («Ціна автомобіля» та «Поточна ціна автомобіля»), використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману тим самим порушуючи норми ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Нерівність сторін полягає у різному ступені інформованості , нерозумінні позивачем змісту правочину, відсутності знань про покупку автомобіля у групі. Позивач вважає, що його права як споживача порушені та підлягають поновленню.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2019 відкрито загальне позовне провадження, 11.09.2019 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання.

Відповідач ТОВ «Авто Просто» направив до суду відзив згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з того, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному договорі та послався на правові висновки Верховного суду у вказаній категорії справ.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зокрема послався на практику касаційної інстанції за попередні роки.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ТОВ «АТ Сервіс» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що 19.02.2019 між ТОВ "Авто Просто" та позивачем був укладений договір № 801238 про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групах, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему Автофонд. Невід`ємними частинами договору є додатки №1, №2 до нього (а.с.27-35,37,38).

Відповідно до ст.5 Розділу І Договору «Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором».

Відповідно до умов додатку №1 до вищевказаного договору позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: автомобіль марки/моделі Kia Sportage, вартість якого 517 036,00 грн, винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи Автофонд та формування групи у % + ПДВ у розмірі 24817,73 грн.; періодичний платіж у % - 0,8333; щомісячна винагорода - 0,415% + ПДВ; винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику - 3,00% + ПДВ.

Відповідно до умов додатку №2 до договору встановлено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску.

Судом встановлено, що в договорі від 19.02.2019 № 801238 та додатках № 1 та 2 до цього договору містять опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто». Таким чином, позивачу до підписання Договору, довелась вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис учасника в договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту «Учасник заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника Авто Просто , проінформована ний про всі можливі витрати у зв`язку із укладанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе». Що спростовує посилання позивача на те, нібито він ознайомлювався з договором, проте мало що зрозумів.

Даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету договору, так і щодо його прав та обов`язків за договором.

Зміст довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами підтверджує ознайомлення позивача із внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товарів у групах ТОВ "Авто Просто", а терміни, визначення та умови правил йому зрозумілі, про що останній засвідчив своїм підписом (а.с.36).

Крім того, 19.02.2019 між ТОВ "АТ Сервіс" і позивачем було укладено договір доручення № 801238, предметом якого є зобов`язання ТОВ "АТ Сервіс" сплатити ТОВ "Авто Просто" винагороду у сумі 24817,73 грн за рахунок позивача після повідомлення про дату створення групи в системі Автофонд та включення до неї останнього (а.с.39,40).

Також позивача було включено до групи № 1291 та надано порядковий номер 45 у групі, що вбачається з додатку №1 до договору №801238.

На виконання умов договору № 801238 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі через систему Автофонд, позивач сплатив ТОВ "Авто Просто" грошові кошти в сумі 246 628,00 грн, ТОВ "АТ Сервіс" грошові кошти в сумі 24817,73 грн на підставі договору доручення.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що під час укладення договору фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «Автофонд» № 801238 від 19.02.2019 він був ошуканий відповідачем, що йому не надана інформація про умови договорів у повному обсязі. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору позивач та відповідач ТОВ «Авто Просто» погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, поточної ціни автомобілю, процедури отримання автомобіля учасником, можливість розірвання чи зміни договору такі, взаємні права та обов`язки сторін, відповідальність за невиконання договору. Вказані умови викладені в договорі чітко і ясно.

Доводи позивача про те, що ТОВ «Авто Просто» займається нечесною підприємницькою практикою, безпідставні та не доведені позивачем.

З матеріалів справи також вбачається, що 19.01.2012 ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу, якій було видано свідоцтво про її реєстрацію. В подальшому, 15 вересня 2015 року товариство отримало ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Предметом оспорюваного договорів є не купівля-продаж чи лізинг, найм (оренда) автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, у зв`язку з чим ТОВ «Авто Просто» не є постачальником автомобіля, а лише надає послуги, спрямовані на його придбання і оплату та є легітимною підприємницькою діяльністю.

Аналогічний правовий висновок щодо вказаних правовідносин висловлений у постановах Верховного Суду від 25.07.2019, 23.09.2019 та інших справ, що розглядались Верховним Судом у контексті викладених правовідносинах на підставі ідентичних обставин справи де відповідачем було ТОВ «Авто Просто».

Щодо визнання недійсним з моменту укладання договору доручення № 801238 від 19.02.2019 укладеного між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» слід зазначити наступне.

Позивач зазначає, що даний правочин взаємопов`язаний з договором № 801238 від 19.02.2019 з ТОВ «Авто Просто» про надання фінансової послуги з адміністрування активів для придбання товару (автомобіля) у групі, оскільки вони одночасно укладалися однією особою менеджером.

Суд приймає до уваги ту обставину, що хоча зазначені правочини є взаємопов`язаними, проте укладений позивачем з ТОВ «АТ Сервіс» договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов`язки сторін, їх відповідальність, тощо. Всі його умови та зобов`язання виконані сторонами.

Відтак, договір доручення між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» від 19.02.2019 укладений з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства й підстав для визнання його недійсним не вбачається.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин несправедливості умов договору про надання фінансової послуги та введення його в оману відповідачем, застосування ним нечесної підприємницької практики тощо. Суд вважає, що правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні, оскільки оспорювані договори укладені у відповідності до вимог Законодавства України, Ліцензійних умов надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Позовні вимоги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спростовуються наданими письмовими доказами. Позивач посилається на вимоги законодавства, що у даному випадку застосуванню не підлягають, діяльність ТОВ «Авто Просто» ліцензована та здійснюється з дотриманням нормативно-правових актів, умови договору викладено у відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а отже позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя - Г.О. Козленко