Провадження № 22-ц/812/864/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 травня 2020 року м. Миколаїв

справа № 485/1919/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухваленого 28 лютого 2020 року під головуванням судді Квєтка І.А. у приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене того ж дня, у цивільній справі

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 17 лютого 2015 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови та Правила) та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов`язання та, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 16 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 14155,43 грн, з яких 8797,23 грн заборгованість за тілом кредиту, 3746,02 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 461,92 грн заборгованість за нарахованими відсотками, а також 500 грн та 650,26 грн штрафи, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Правом відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3922,43 грн. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення заборгованості за непогашеним тілом кредиту у розмірі 3922,43 грн враховуючи, що за рахунок кредиту відбувалося погашення процентів на загальну суму 8620,82 грн, сплату яких не передбачено договором, а також враховуючи, що сплачені позичальником кошти безпідставно спрямовувалися банком цільовим призначенням на погашення процентів, а не тіла кредиту (8797,23+3746,02)-8620,82=3922,43).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування, приєднавшись до запропонованої банком пропозиції. А тому суд неправомірно відмовив в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам, штрафам та частини тіла кредиту. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, погодився отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом друку з сайту privatbank.ua . Також підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання послуги накопичення «Копілка» та погодився на оформлення даної послуги (а.с.9).

При цьому, анкета заява ОСОБА_1 не містить будь-яких відомостей про розмір кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності за порушення умов кредитування.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, крім тіла кредиту в розмірі 8797,23 грн, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3746,02 грн, а також 461,92 грн заборгованості за нарахованими відсотками за прострочене зобов`язання, та 1150,26 грн. штрафу. При цьому, позивач посилався на розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Судом першої інстанції стягнута з боржника заборгованість за непогашеним тілом кредиту в розмірі 3922,43 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами та стягнення неустойки у вигляді штрафу, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За такого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальності у вигляді неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення процентів та штрафу та обґрунтував його правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині вимог про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Між тим, з огляду на розрахунок заборгованості, а також виписку по картковому рахунку відповідача, які містяться в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_1 за період з 27 вересня 2017 року по 16 липня 2019 року отримав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9147,39 грн кредитних коштів, повернув 5444,96 грн. Залишок неповернутих коштів становить 3922,43 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту в більшому розмірі, чим ту, яку стягнув суд першої інстанції.

Інших доводів на спростування висновків суду в частині відмови позовних вимог апеляційна скарга не містить.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам, штрафам та частини непогашеного тіла кредиту.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення в частині, яка оскаржується, підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року без змін.

Відновити дію заочного рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді Т.Б. Кушнірова Н.О.Шаманська

Повне судове рішення складене 19 травня 2020 року.