ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4943/20 Справа № 210/1840/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1840/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року, яке ухвалене суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 02.02.2019 року на території Металургійного району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Сторони дійшли взаємної згоди щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 02 лютого 2019 року було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У результаті ДТП автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11 лютого 2019 року, сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля складає 14501 грн. 56 коп. Вартість послуг судового експерта склала 1500 грн. 00 коп., із яких 750 грн. 00 коп. було попередньо компенсовано відповідачем ОСОБА_2 .

Страхова компанія відповідача розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21.03.2019 № 423 була виключена з Державного реєстру фінансових установ з анулюванням свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Відповідач не бажає відшкодувати завдану ним шкоду у позасудовому порядку.

Посилаючись на те, що чинним законодавством України передбачена можливість безпосереднього звернення за відшкодуванням до винуватця дорожньо-транспортної пригоди, просив саме із Відповідача стягнути суму відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 15251 три. 56 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, страховик відповідача не перебував у стані ліквідації.

Вважає, що судом не було застосовано ст. 1166 ЦК України, крім того, суд першої інстанції неправильно тлумаче положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки даний закон не містить жодних обмежень права потерпілого одержати відшкодування шкоди за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди.

Також, зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного у Постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року по справі № 552/4440/16-ц та залишено поза увагою суду першої інстанції правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15.

Вважає, що необґрунтовано відходити від абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що він не згоден з апеляційної скаргою, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, як законне, обґрунтоване, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не порушено норм матеріального та процесуального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником легкового автомобіля марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 (а.с. 11, 12).

02 лютого 2019 року на території Металургійного району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли взаємної згоди щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди та відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ними було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до п. 14 якого, ОСОБА_2 визнав свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 14).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д12/02/19 від 11 лютого 2019 року сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля складає 14501 грн. 56 коп. Вартість послуг судового експерта склала 1500 грн. 00 коп., із яких 750 грн. 00 коп. було попередньо компенсовано ОСОБА_2 (а.с. 15-29).

Згідно полісу № АМ/3184045 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль «MAZDA 929», державний номерний знак НОМЕР_3 , на день скоєння ДТП був застрахований в ТДВ СТ Домінанта, останній день дії полісу був 07.02.2019 року (а.с. 14, 52).

З 02 липня 2018 року ТДВ СТ Домінанта втратила право укладати договори ОСЦПВВНТЗ.

Страхова компанія відповідача розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21.03.2019 року № 423 була виключена з Державного реєстру фінансових установ з анулюванням свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с. 30).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ СТ Домінанта з 13.06.2019 року знаходиться в стані припинення (а.с. 54-62).

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача №АМ/3184045 вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СТ Домінанта, на яке законом покладено обов`язок здійснення страхового відшкодування. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до страхової компанії із заявою про сплату страхового відшкодування та отримав відмову у виплаті такого відшкодування.

Крім того, відповідно до п. 2,3 ч. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини у сфері страхування регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо залишення судом першої інстанції поза увагою того, що на момент виникнення спірних правовідносин, страховик відповідача не перебував у стані ліквідації, колегія судів вважає безпідставними, оскільки, дійсно, на момент скоєння ДТП 02.02.2019 року, страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача не перебувала у стані ліквідації, поліс відповідача був дійсний до 07.02.2019 року, що свідчить про обов`язок відшкодовувати шкоду страховиком. Матеріали справи не містять інформації щодо звернення позивачем до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. Отже, позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача, на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необгрунтовано відійшов від абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Як зазначено п. г) ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на день скоєння ДТП відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СТ Домінанта, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення її з винуватця ДТП.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до страховика із заявою про страхове відшкодування. Натомість, непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відійшов від абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Тому колегія суддів вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року в справі № 6-2587цс18, зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Під час вирішення такої категорії спорів суди мають враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо залишення поза увагою судом першої інстанції правової позиції в спірних правовідносинах та неправильне застосування норм матеріального права та судової практики вищих судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: