ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8057/20 Справа № 199/3811/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , третя особа - Амур-Нижньодніпровська районна у м.Дніпрі рада про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпропетровську рада, в якому просила встановити факт родинних відносин між померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати за нею право власності на 1/8 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, проте не оформив спадкові права після померлого ОСОБА_4 .

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько її чоловіка, ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати чоловіка - ОСОБА_6 .

У шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не перебували. За життя ОСОБА_4 склав на сина, ОСОБА_5 , заповіт, яким заповів йому свій будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька та йому державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частини вказаного домоволодіння, на 1/8 частину домоволодіння свідоцтво про на спадщину не видавалося. Крім ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 є також дочка померлого, ОСОБА_1 , яка спадщину не прийняла. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на 7/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла та оформила спадкові права на 7/8 частини домоволодіння вказаного домоволодіння.

Проте на 1/8 частину вказаного вище житлового будинку позивач спадщину не оформила, оскільки її чоловік за життя спадкові права на 1/8 частину домоволодіння не оформив з незалежних від нього причин.

Крім того, у ОСОБА_2 відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити спадкові права після смерті чоловіка.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнавши, що ОСОБА_4 доводився батьком ОСОБА_5 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку А-1; літньої кухні Б; сараю В; погрібу п/д В; уборної, душу - Г, Д; огорожі - №1,2; колодязя -№3,к; мощення - I, загальною площею 71,4 кв.м, житловою площею 51,4 кв.м, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, проте не оформив свої спадкові права після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 . (т.2 а.с.32)

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_2 залучено її сина ОСОБА_3 (т.2 а.с.30)

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 417 ЦПК України передбачено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином всі обставини по справі, не залучено нотаріальну контору, не надано доказів прийняття спадщини батьком. Також ОСОБА_1 зазначила про безпідставне скасування заходів забезпечення позову та звернула увагу суду на її неповідомлення судом першої інстанції про судове засідання, призначене на 21 червня 2017 року, в якому було ухвалено судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про те, що вона не була повідомлена судом першої інстанції про судове засідання, призначене на 21 червня 2017 року, в якому було ухвалено судове рішення, що оскаржується.

Матеріалами справи зазначені доводи апеляційної скарги підтверджуються, оскільки встановлено, що дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду у суді першої інстанції відсутні, так як відомостей про направлення та отримання повістки про судове засідання 21 червня 2017 року на 8 год 20 хв на адресу відповідача матеріали справи не містять.

З наведених підстав колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням вимог процесуального права, та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому будинок по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 40, 42, 43).

За свого життя ОСОБА_4 склав на сина, ОСОБА_5 заповіт, яким заповів належний йому будинок, що розташований за вказаною вище адресою (Т.1 а.с. 41).

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та йому державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , на 1/8 частину домоволодіння свідоцтво про право на спадщину не видавалося. (Т.1 а.с. 44).

Крім ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_4 є також дочка померлого, ОСОБА_1 (Т.1 а.с.7), проте вона спадщину не прийняла та відповідних заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті батька не подавала.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 55), після смерті якого відкрилася спадщина на 7/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла та оформила спадкові права на 7/8 частини домоволодіння вказаного домоволодіння, на 1/8 частину вказаного вище житлового будинку позивач спадщину не оформила, оскільки її чоловік за життя свої спадкові права не оформив з незалежних від нього причин. Крім того, у ОСОБА_2 відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити спадкові права після смерті чоловіка.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 2 зазначеної статті обумовлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Установлено, що підтвердження факту родинних відносин позивачці необхідно було для подальшої реалізації спадкового права після смерті чоловіка.

Так, факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується показами свідків у суді першої інстанції: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили, що ОСОБА_5 доводиться сином ОСОБА_4 , свідоцтвом про народження сестри ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , довідкою квартального комітету, про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , домовою книгою про проживання та реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Факт родинних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила також відповідач, яка доводиться рідною сестрою померлого, ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується журналами судових засідань та їх технічною фіксацією.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 (правонаступником якої згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року є ОСОБА_3 ) про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнавши, що ОСОБА_4 доводився батьком ОСОБА_5 .

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на 1/ 8 частину спадкового майна, то колегія суддів також вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1218 ЦПК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище ОСОБА_4 за життя заповів належний йому будинок своєму синові ОСОБА_5 , який після смерті батька прийняв спадщину та звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадкування за заповітом на 7/8 частин, а також в свідоцтві нотаріусам було вказано, що 1/8 частина цього будинку залишається відкритою, проте причин, за якими нотаріус прийшов до такого висновку, не зазначено.

З приводу наведених обставин колегія суддів зазначає про те, що спадщина на 1/8 частину спірного домоволодіння була фактично прийнята за життя ОСОБА_5 , але юридично не оформлена.

Судами було перевірено зазначений факт та витребувано у нотаріуса матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , допитано свідків та досліджено докази, з яких встановлено, що згідно домової книги на спірний будинок, на момент смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_5 був зареєстрований і фактично проживав у цьому будинку. Зазначені обставини також підтверджені заявою ОСОБА_5 про прийняття спадщини, у якій зазначено, що він спадщину приймає, інших неповнолітніх та непрацездатних спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що вона має право на 1/8 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_4 , з тих підстав, що будинок було зведено її батьками за життя спростовуються тим, що з відповідною заявою до нотаріуса вона не зверталася, зареєстрована у спірному домоволодінні на момент смерті спадкодавця не була, не проживала, тому фактично спадщину не прийняла. Крім того, слід звернути увагу на те, що батьки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за життя у зареєстрованому шлюбі не перебували, право спільної сумісної власності на спірний будинок не оформили.

При цьому, ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що після смерті батька, ОСОБА_4 , у відкритому доступі залишилася 1/8 частина домоволодіння, своїм правом на судовий захист не скористалася, вказане питання у судовому порядку не вирішила.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім`я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов`язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім`я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Матеріалами справи встановлено, що з моменту смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку питання про право власності на 1/8 частину спірного спадкового домоволодіння не вирішував. В той час, як згідно домової книги, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 його син, ОСОБА_5 , був зареєстрований та фактично проживав у батьківському будинку, був єдиним спадкоємцем, який претендував на спадщину вцілому.

На підставі наведених вище норм матеріального закону, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з того, що, оскільки позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлого чоловіка, який за життя фактично прийняв, але не оформив спадкові права на 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , то наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_2 (правонаступником якої згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року є ОСОБА_3 ) права власності на вказану частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 .

У розумінні статті 141 ЦПК України судові витрати перерозподілу у даному випадку не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 (правонаступником якої згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року є ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 , третя особа Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпропетровську рада, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнавши, що ОСОБА_4 доводився батьком ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 (правонаступником якої згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року є ОСОБА_3 ) право власності на 1/8 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку А-1; літньої кухні - Б; сараю -В; погріб - п/д В; уборна, душ-Г, Д; огорожі - №1,2; колодязя -№3,к; мощення - I, загальною площею 71, 4 кв.м, житловою площею 51, 4 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, проте не оформив свої спадкові права після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко