БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 6/356/6/20
Справа № 356/220/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2020 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача, обґрунтована тим, що 09.02.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю. Є. вчинено виконавчий напис нотаріуса № 138, яким було запропоновано стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 380/24/07-А від 23.01.2007, боржником за яким є ОСОБА_1 . 26.04.2018 рішенням загальних зборів акціонерів змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також найменування банку з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». АТ «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк». 10.09.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019. Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є кредитором за Кредитним договором № 380/24/07-А від 23.01.2007, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . За таких обставин, просить замінити стягувана за вказаним вище виконавчим написом нотаріуса № 138, а саме замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» у зв`язку з переходом прав кредитора за кредитним договором № 380/24/07-А від 23.01.2007.

Розглянувши матеріали вказаної заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Так, за змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, за правилами, встановленими ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В той же час, статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, як визначено статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі написи нотаріуса є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що законодавець розмежовує порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності при виконанні судових рішень та при виконанні рішень інших органів (посадових осіб).

Норми ЦПК за аналогією із нормами КАС також регламентують порядок заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС.

Отже, нормами Цивільного процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 у справі № 826/7941/17, висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 822/1659/18, а також неодноразово підтверджена в постановах від 28.10.2019 у справі № 640/11291/19, від 04.02.2020 у справі № 760/22673/19, від 03.03.2020 у справі № 761/46315/19, від 25.03.2020 у справі № 640/15952/19.

Так, як вбачається зі змісту матеріалів справи, нотаріусом вчинено виконавчий напис, що є самостійною підставою для звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

Отже, враховуючи викладене, судовий контроль при його виконанні, в тому числі й питання заміни стягувача, має здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 4-5, 10, 19, 186-187, 258-261, 263, 352-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача - відмовити.

Роз`яснити заявнику його право звернутися до суду з заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області.

Суддя: І. О. Капшученко