Єдиний унікальний номер 240/697/19
Номер провадження 22-ц/804/1241/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

судді-доповідача: Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні циві-льну справу № 240/697/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року у складі судді Наумик О.О., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року, компенсації невикористаної відпустки, вихідної допомоги та серед-нього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Під час розгляду справи позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути на її користь заборгованість по заробіт-ній платі за період з січня по липень 2017 року у розмірі 15 593 грн. 42 коп., компенсацію за не-використану відпустку у розмірі 6910 грн. 96 коп., вихідну допомогу при скороченні у розмірі 6995 грн. 28 коп.

Позов мотивований тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працю-вала на посаді інженера 1 категорії виробничого підрозділу "Дебальцевська дистанція колії " структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Наказом № 10713/ДН-ОС від 14 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, про-сила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публіч-ного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість по заробітній платі за пе-ріод з січня по липень 2017 року у сумі 35 776 грн. 31 коп. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів з цієї суми.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного вико-нання.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року і ух-валити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що починаючи з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсут-ністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам наці-ональній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено. Наслідком цього є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька ди-рекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. У зв`язку з відсутністю пер-винних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регі-ональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» за період з 16 березня 2017 року нара-хування заробітної плати не здійснювалося.

Доводом апеляційної скарги також є та обставина, що суд безпідставно прийняв рішення ви-ключно на підставі наданих позивачем доказів по справі. Надані позивачем довідки виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Зазначені обставини дають підстави для крити-чного оцінювання наданих позивачем доказів по справі, тому суд незаконно ухвалив рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі неналежних доказів позивача.

Крім того, відповідач посилається на те, що висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» при здійсненні господарської діяльності, з огляду на що відповідач не може виконати свої зобов`язань згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 95,96).

Позивачку ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження було повідомлено відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерори-стичної операції" шляхом розміщення 04 березня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 99).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи не наданий.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає менше ста розмірів прожит-кового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляцій-ної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 100,101).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляцій-ної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" підля-гає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верхо-венства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодек-сом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захис-ту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване відповідачем рішення зазначеним вимогам процесуального закону у повній мі-рі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 10713/ДН-ОС від 14 липня 2017 року її зві-льнено з 17 липня 2017 року з посади інженера 1 категорії виробничого підрозділу "Дебальцев-ська дистанція колії " СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначе-ний наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіона-льної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано виконуючим обов`язки на-чальника дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на виплату компенсації за 28 днів відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. (а.с. 20).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові лис-ти та розрахункові листи (табулеграми) за січень - липень 2017 року (а.с. 42-48).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої їй заро-бітної плати та компенсаційних виплат відповідач не спростував, тому конституційне право по-зивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З урахуванням суми 1941 грн. 57 коп., яка виплачена відповідачем позивачу згідно відомості на виплату грошей за березень 2017 року, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача за період з січня по липень 2017 року у сумі 35 776 грн. 31 коп. з утриманням з цієї суми податку і інших обов`язкових платежів.

Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первинних документів для нарахування заробітної плати.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати за січень - липень 2017 року узгоджуються з наказом (розпорядженням) № 10713/ДН-ОС від 14 липня 2017 року про припинення трудового договору, яким визначено право позивача на виплату компенсації за 28 днів невикористаної від-пустки та вихідної допомоги.

Проте рішення суду у повній мірі не відповідає обставинами справи, з огляду на що повніс-тю погодитися з ним апеляційний суд не може.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодже-ним з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одно-го із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розраху-нок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на-лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо пра-цівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше насту-пного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен пи-сьмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що ро-боче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимча-сово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємс-тві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених доку-ментів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе вла-сник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підпри-ємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або упов-новажений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчи-ненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернен-ням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі до-казів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

До суду позивач надав розрахунки заробітної плати за січень - липень 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 за вказаний період нарахована заробітна плата у розмірі 37 717 грн. 88 коп. (а.с. 42 - 48).

Згідно відомості на виплату грошей № 16 за березень 2017 року ОСОБА_1 27 липня 2017 року отримала 1941 грн. 57 коп. (а.с. 61).

Крім того, до матеріалів справи залучено довідку про доходи № 1415/2 від 20 листопада 2019 року, відповідно якої ОСОБА_1 отримала доход у січні 2017 року у сумі 4773 грн. 98 коп. (нараховано 6003 грн. 63 коп.), у лютому отримала 4773 грн. 98 коп. (нараховано 6003 грн. 63 коп.), в березні отримала 1941 грн. 57 коп. (нараховано 2441 грн. 67 коп.) (а.с. 62).

Таким чином, не дослідивши усіх обставин справи, суд першої інстанції помилково задово-льнив вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, врахувавши лише ви-плачену позивачу заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1 941 грн. 57 коп., в той час як фактично за січень, лютий та частину березня 2017 року відповідачем була нарахована позивачу заробітна плата у розмірі 14 448 грн. 93 коп., за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів остання за вказаний період отримала 11 489 грн. 53 коп.

Отже, висновок суду першої інстанції про розмір заборгованості по заробітній платі за пері-од січень - липень 2017 року не відповідає обставинам справи.

Разом з тим, заборгованість відповідача по заробітній платі за березень 2017 року становить 2319 грн. 81 коп. (4761,48 - 2441,67), за квітень 2017 року - 1665 грн. 64 коп., за травень - 597 грн. 11 коп., за червень 2017 року - 3955 грн. 89 коп., за липень 2017 року - 14 730 грн. 50 коп.(з яких компенсація за 28 днів невикористаної відпустки становить 6910 грн. 96 коп. та вихідна допомога при звільненні - 6995 грн. 28 коп.). Загальна сума заборгованості складає 23 268 грн. 95 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року, а також наданих відповідачем відомістю та довідкою про отримані позивачем доходи (а.с.42 - 48, 61,62).

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно наказу № 10713/ДН-ОС від 14 липня 2017 року позивача звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату і вона має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 20). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено за-пис у трудову книжку позивача про її звільнення (а.с. 14-19).

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звіль-нення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "До-нецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висно-вків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Тор-гово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про фо-рмування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введен-ня в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дире-кція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію По-рядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізни-чних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандар-тна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 63 - 67).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 17 липня 2017 ро-ку, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за 28 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач не визнаючи надані позивачем відомості про нарахування цих сум виробничим підрозділом, довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці за березень - липень 2017 року обґрунтовано визнав надані позивачем розрахунки заробітної плати, які видані виробничим підрозділом в межах наданої йому компетенції, належними доказами.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза терито-ріальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Лу-ганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направ-лене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділа-ми "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під кон-тролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із зло-чинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відно-син з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з праців-никами, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними ви-робничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "До-нецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівника-ми згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відпо-відальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непе-реборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної опера-ції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зо-бов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсу-тність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), не є відповідальні-стю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифіка-цію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юри-дичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилася з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати їй заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсації невикористаної відпустки, а також виплату вихідної допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період.

Однак, враховуючи надані на розгляд суду довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у відповідача АТ "Українська залізниця" перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 2319 грн. 81 коп., за квітень 2017 року - 1665 грн. 64 коп., за травень 2017 року - 597 грн. 11 коп., за червень 2017 року - 3955 грн. 89 коп., за липень 2017 року - 14 730 грн. 50 коп. (у тому числі вихідна допомога при звільненні - 6995 грн. 28 коп. та компенсація за невикористану відпустку 6910 грн. 96 коп.). Загальна сума заборгованості складає 23 268 грн. 95 коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заробі-тної плати у сумі 35 776 грн. 31 коп. підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 23 268 грн. 95 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень - липень 2017 року.

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за березень - липень 2017 року, рішення суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. також підлягає зміні.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розг-ляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компен-сується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обид-ві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у по-рядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по виплаті за-робітної плати за березень - липень 2017 року у загальній сумі 29 499 грн. 66 коп., позивач була звільнена від сплати судового збору.

Апеляційним судом позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за бе-резень - липень 2017 року задовольняються у розмірі 23 268 грн. 95 коп., що складає 78,88 % (23 268, 95 х 100) :29 499,66) від заявлених позивачем вимог.

З огляду на вказане, з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь держави підлягає стягнен-ню судовий збір у розмірі 606 грн. 11 коп. ((768,40 х 78,88) : 100).

Разом з тим сума задоволених апеляційних вимог відповідача в частині позовних вимог, що стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі, склала 12 507 грн. 36 коп.( 35 776, 31 - 23 268,95), що складає 34,96 % (100% - (23 268, 95 х 100) : 35 776,31)) від заявлених в цій частині позовних вимог.

За подання апеляційної скарги відповідачем АТ «Укрзалізниця» сплачено судовий збір у ро-змірі 1 252 грн. 60 коп. (а.с.88).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 з вимогами майнового хара-ктеру про стягнення заборгованості по заробітній платі подана до суду у липні 2019 року.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року стано-вить 1921 грн.

Так, розмір судового збору за подання до суду даного позову з вимогами про стягнення забо-ргованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з по-рушенням термінів її виплати у загальному розмірі 29 499 грн. 66 коп. мав становити 768 грн. 40 коп. (29 499, 66 х 1%, але не менше 768,40 (1921 х 0,4))

Таким чином, за подання апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп. (768,4 х 150%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову з вимога-ми про стягнення заборгованості по заробітній платі, сплачений відповідачем при подачі апеля-ційної скарги судовий збір у розмірі 402 грн. 95 коп. (1 152,60 х 34,96 %) має бути відшкодова-ний йому за рахунок держави.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволь-нити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 35 776 грн.31 коп. змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 23 268 (двадцять три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 95 коп. з яких заборгованість за березень 2017 року - 2319 грн. 81 коп., за квітень 2017 року - 1665 грн. 64 коп., за травень 2017 року - 597 грн. 11 коп., за червень 2017 року - 3955 грн. 89 коп., за липень 2017 року - 14 730 грн. 50 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 23 268 грн. 55 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один мі-сяць рішення допустити до негайного виконання.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 11 коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Акціонерному товариству "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору у розмірі 402 (чотириста дві) грн. 95 коп.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська