РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Капітонова А.Ф.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіка-Південь» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Атіка-Південь» про стягнення заробітної плати. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за квітень 2019 року у розмірі 4800,00 грн., заборгованості за чотири робочих дні у травні 2019 року у сумі 1818,00 грн., грошову компенсацію за невикористані 11 днів відпустки від заробітної плати у розмірі 10000,00 грн.; врахувати та вирахувати середній коефіцієнт затримки з дня звільнення до моменту остаточних розрахунків з позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «Атіка-Південь», з 05.11.2018 року приступила до виконання обов`язків логіста. За усною домовленістю між сторонами, розмір заробітної плати мав становити 8000,00 грн. з подальшим підвищенням до 15000,00 грн. Заробітна плата , без урахування податків за перші два місяці роботи складала 8000,00 грн., з січня 2019 року розмір заробітної плати становив 10000,00 грн. Заробітна плати виплачувалася безпосередньо в офісі ТОВ «Атіка-Південь» або шляхом перерахування на платіжну картку. Трудовий договір між сторонами укладено 20.11.2018 року. 07.05.2019 року позивач звільнилась за домовленістю сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Розрахунок при звільнені було проведено від мінімальної зарплати, з чим не погоджується позивач.

Ухвалою від 21.06.2019 року відкрито провадження по справі.

03.12.2019 року від представника відповідача ТОВ «Атіка-Південь» до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

07.02.2020 року позивачем ОСОБА_1 до суду надано відповідь на відзив, якою наполягала на задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник ТОВ «Атіка-Південь» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12-13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Будь-який трудовий договір між працівником та роботодавцем передбачає, що працівник виконує певну роботу, яка визначена цим договором, а роботодавець забезпечує йому умови праці, необхідні для виконання роботи, та виплачує заробітну плату, розмір якої визначається угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 95 КЗпП України передбачено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Атіка-Південь» № 2 від 19.11.2018 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду логіста з 20.11.2018 року на підставі заяви від 19.11.2018 року.

20.11.2018 року між ТОВ «Атіка-Південь» та ОСОБА_1 укладено Трудовий договір, а також договір про нерозголошення конфіденційної інформації від 20.11.2018 року.

Згідно п. 4 Трудового договіру від 20.11.2018 року роботодавець зобов`язується оплачувати працю у розмірі, встановленому за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Наказом ТОВ «Атіка-Південь» від 06.05.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно довідки №1 від 21.05.2019 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Атіка-Південь» з 20.11.2018 року по 07.05.2019 року та займала посаду логіста. За період з листопада 2018 року до травня 2019 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в загальному розмірі 24234,92 грн., а саме: листопад 2018 року 1523,07 грн., грудень 2018 року 3723,00 грн., січень 2019 року 4173,00 грн., лютий 2019 року 4173,00 грн., березень 2019 року 4173,00 грн., квітень 2019 року 4173,00 грн., травень 2019 року 2296 грн.

З наданих відповідачем копій видаткових касових ордерів убачається, що 19.12.2018 року ОСОБА_1 отримано заробітну плату у розмірі 1226,07 грн, 18.01.2019 року отримано заробітну плату у розмірі 2997,01 грн., 18.02.2019 року у розмірі 3359,26 грн., 18.03.2018 року у розмірі 3359.26 грн., 16.04.2019 року у розмірі 3359,26 грн. та 07.05.2019 року у розмірі 5208.23 грн.

Факт проведення повного розрахунку відповідача з позивачем, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, позивачем не оспорювався.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позову посилається на наявність усної домовленості між нею та керівництвом ТОВ «Атіка-Південь» щодо розміру заробітної плати, що суперечить положенням ст. 21 та глави VII КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» .

Посилання ОСОБА_1 , що вона отримувала частину заробітної плати шляхом безготівкового перерахування на банківську картку та видачі не облікованої готівки , а відтак розмір її заробітної плати є більшим, суд оцінює критично.

Так, з наданих позивачем виписок про надходження по картці/рахунку, відкритому у АТ КБ "Приват Банк" на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 28.12.2018 року ОСОБА_2 здійснено переказ грошових коштів у сумі 8000,00 грн., 07.05.2019 року переказ грошових коштів у сумі 2210,00 грн.

З виписок про надходження по картці/рахунку, відкритому у АТ КБ "Приват Банк" на ім`я ОСОБА_3 убачається, що 26.04.2019 року ОСОБА_2 здійснено переказ грошових коштів у сумі 3000,00 грн., 14.04.2019 року переказ у сумі 6000,00 грн., 22.03.2019 року переказ у сумі 3000,00 грн., 07.03.2019 року грошовий переказ у сумі 5000,00 грн.

Отже, доводи позивача щодо перерахування сум заробітної плати, розмір якої визначено домовленістю між сторонами, на платіжну картку позивача та ОСОБА_3 не знайшли підтвердження, оскільки цільове призначення зазначених позивачем зарахувань грошових коштів від ОСОБА_2 , визначено як переказ. До того ж, надані позивачем виписки, в рахунок доведення пред`явлених нею вимог не відносяться до первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували дійсність нарахованої та виплаченої заробітної плати.

При цьому, з повідомлення Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 25.05.2019 року № 36/2426 убачається, що за заявою ОСОБА_1 за фактом можливого порушення трудового законодавства з боку керівництва ТОВ «Атіка-Південь», зареєстрованого в ЖЄО за № 12633 від 15.05.2019 року проведено перевірку та встановлено ознаки цивільно-правових відносин, внаслідок чого, матеріали ЄО висновком списані до справи.

Рішення про притягнення посадових осіб ТОВ «Атіка-Південь» за порушення законодавства про оплату праці до дисциплінарної, фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що між нею та відповідачем був укладено усний договір, на підставі якого позивачу повинна була виплачуватися заробітна плата в розмірі від 8000,00 грн до 15000,00 грн., на підставі чого вона має право на отримання недоотриманої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з зазначеною у позовній заяві суми 10000,00 грн., є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у ТОВ «Атіка-Південь» заборгованості по заробітній платі, виходячи з визначеного нею розміру заробітної плати.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.2, 3, 10-12, 13, 81-82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атіка-Південь» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин