Номер провадження 2/225/596/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/2309/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 11.12.2019 року позивач був звільнений за станом здоров`я, за п.2 ст. 40 КЗпП України. В цей же день розрахунок з ним по всім належним виплатам при звільненні не провели. Остаточний розрахунок по заробітній платі з відповідачем провели лише 04.03.2020 року. Зазначає, що відповідачем допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачена у мінімальному розмірі в порушення вимог діючого законодавства. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем надано до суду розрахунок сум, що підлягають стягненню з відповідача, згідно з яким середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 11.12.2019 року по 16.04.2020 року становить 45104,40 грн., та заборгованість по лікарняним листам станом на 13.04.2020 р. складає 4740,38 грн.

Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку ДП «Торецьквугілля» не визнає в повному обсязі, вважає їх недоведеними, невмотивованими безпідставними. В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» та 11.12.2019 року позивач був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України, за станом здоров`я. При звільненні було нараховано позивачу: компенсація за невикористану відпустку 22945,23 грн., місячна допомога за станом здоров`я 13689,26 грн., лікарняні за рахунок коштів Фонду соціального страхування 5110,54 грн., лікарняні за рахунок коштів підприємства 1645,65 грн. У грудні 2019 року був зроблений перерахунок по лікарняному листу за період з 12.07.2017 року по 09.08.2017 року до середнього заробітку за рахунок коштів підприємства 1096,70 грн., та за рахунок коштів Фонду соціального страхування - 5264,

Виплачено за винятком обов`язкових утримань: компенсація з невикористану відпустку 17222,40 грн., місячна допомога за станом здоров`я 11000,00 грн., лікарняні за рахунок коштів Фонду соціального страхування 4113,99 грн., лікарняні за рахунок коштів Фонду соціального страхування 4237,65 грн., лікарняні за рахунок коштів підприємства 2208,40 грн.

Після сплати всіх страхових внесків з середнього заробітку будуть нараховані лікарняні листи за рахунок коштів ФСС ВПТ у сумі 4740,38 грн.

На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі на підставі поданого відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач з 17.01.2017 року працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 187 від 12.12.2019 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за станом здоров`я на підставі п.3 ст. 40 КЗпП. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до довідки ВП «Шахта «Центральна» 7/423 від 07.05.2020 року позивачу при звільнені було нараховано: компенсація за невикористану відпустку 22945,23 грн., яка виплачена 04.03.2020, місячна допомога за станом здоров`я 13689,26 грн., яка виплачена 04.03.2020, лікарняні листи за рахунок коштів ФСС НС 5110,54 грн., які виплачені 05.02.2020 р., лікарняні листи за рахунок коштів підприємства 1646,65 грн., які виплачені 04.03.2020 .

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточних вищезазначених розрахунків у встановлений термін не здійснило. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 04.03.2020 року.

Щодо заборгованості по оплаті тимчасової непрацездатності (оплаті лікарняних) суд зазначає таке:

Частиною 2 ст. 22 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року №440 «Про затвердження Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

З довідки ВП «Шахта «Центральна» №7/423 від 07.05.2020 року вбачається, що з позивачем був проведений повний розрахунок заборгованості по оплаті тимчасової непрацездатності за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності у розмірі 2208,40 грн., виходячи з середнього заробітку 04.03.2020 року.

Слід зауважити, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено відповідальність різних суб`єктів за порушення його вимог. Однак Законом не передбачено застосування до роботодавця такого санаційного заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних з шостого дня втрати працездатності.

Окрім того, стороною позивача не було надано суду жодних доказів того, що стороною відповідача було проведено не вірний розрахунок сум оплати перших п`ять днів тимчасової непрацездатності та доказів того, що стороною відповідача не було проведено у повному обсязі оплати позивачу по лікарняним листам перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим суд доходить висновку про недоведеність позивачем обставин оплати позивачу перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у неповному обсязі.

Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість перед позивачем у сторони відповідача по лікарняним листам за перші п`ять днів відсутня (виплачена 04.03.2020 року), а тому у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені з 11.12.2019 року по день фактичного розрахунку суд зазначає таке:

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, відповідно до абз. 5 п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами, законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 04.03.2020 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем оплати коштів по оплаті лікарняних за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, сум компенсації за невикористану відпустку, місячної допомоги за станом здоров`я є порушенням статей 47 та 116 КЗпП України. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 11.12.2019 року по 04.03.2020 року.

Разом з тим ч.2 ст.117 КЗпП України передбачає, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

При визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця, необхідно взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Відповідно до листа ВП «Шахта «Центральна» 7/423 від 07.05.2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення (11.12.2019 року) складає 512,55 грн.

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.12.2019 р. по 04.03.2020 р. становить 22552,2 грн. (512,55 грн. х 44), виходячи із 44 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 512,55 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період 05.03.2020 р. по 16.04.2020 р. суд зазначає, що оскільки остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 04.03.2020 р. правові підстави для стягнення середнього заробітку і після цієї дати відсутні, у зв`язку з чим в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

При розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і обставини, що при звільненні позивачу не було проведений повний розрахунок належних йому при звільнені сум, при цьому суд зазначає, що розмір суми, яка підлягала стягненню з роботодавця на день звільнення працівника складала 38782,44 грн.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 380,42 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України (місце знаходження: Донецька область, м.Торецьк, вул. Дружби, 19, ) про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 22552,20 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві грн. 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 380 (триста вісімдесят) грн. 42 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: М.М. Скиба