Справа № 581/270/20
Провадження № 2/581/105/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
02 червня 2020 року селище Липова Долина
Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,
з участю секретаря Самілик Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
1 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.
Вказує, що вказані договірні відносини між банком та відповідачем виникли в силу ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання ОСОБА_1 до розроблених банком формулярів та стандартних форм у вигляді «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку».
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складають кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
17 грудня 2010 року відповідач також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій викладені умови надання кредиту з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
На підставі п. 2.1.1.2.3 договору відповідач дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав шляхом надання останній кредиту, а відповідач, у порушення своїх зобов`язань своєчасно не погашала заборгованість за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому, зважаючи на наявну письмову згоду позивача на розгляд справи у заочному порядку, відсутність відповідача та відзиву на позов, суд вважає можливим розглянути цивільну справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
17 грудня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
У наданих банком Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17 грудня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , викладені умови кредитування, зокрема:
базова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць;
пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) - (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. у місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів під час виникнення прострочення на суму від 50 грн. і більше;
штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.
Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації вбачається, що ОСОБА_1 за кредитним договором видавались кредитні картки, строк дії останньої якої встановлено до червня 2021 року включно.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Так, матеріалами справи доведено, що відповідач, підписавши 17 грудня 2010 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодилася з розміром встановленої базової процентної ставки за користування кредитним коштами на рівні 2,5 % на місяць та із встановленням відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді неустойки (пені і штрафів).
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного.
У довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).
АТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. У той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.
У зв`язку з цим, суд з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафів в розмірі 2120 грн. 40 коп., що складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 1620 грн. 40 коп., а вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наведених вище підстав.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Позивач просить стягнути за вказаною вимогою 7059 грн. 76 коп., при цьому наводить розрахунок заборгованості (а.с. 15) із якого відсоткова ставка становить 84 % річних за період із 1 жовтня 2019 по 31 січня 2020 року. Однак ні анкета-заява від 17 грудня 2010 року, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17 грудня 2010 року, які підписала відповідач такої умови нарахування відсотків на прострочення виконання грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України не містить.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, оскільки договір укладений сторонами у цій справі не містить умов про розмір процентів, який зобов`язаний сплатити відповідач на вимогу позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення таких відсотків зі ставки 84% є необґрунтованою.
Однак, виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми кредиту.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині стягнення заборгованості суд відмовляє із вищезазначених мотивів.
Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст. 141 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 61 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1282 грн. 22 коп. (2102 грн. х 61 %).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1282 грн. 22 коп. судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених для його перегляду або апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Липоводолинським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя Д. В. Сізов