КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 754/433/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5719/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського національного торговельно-економічного університету на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року (суддя Бабко В.В.) у цивільній справі за позовом Київського національного торговельно-економічного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

встановила:

у грудні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат за навчання в аспірантурі у сумі 95 555грн 89коп та судові витрати у розмірі 1762грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що наказом № 3015 від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 була зарахована з 1 листопада 2013 року до аспірантури університету за спеціальністю економіка та управління підприємствами, з відривом від виробництва за державним замовленням.

5 листопада 2013 року між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_1 було укладено угоду № 151/13ад про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення з 1 листопада 2013 до 1 листопада 2016 року.

Позивач стверджував, що відповідач прийняті на себе зобов`язання за угодою не виконала, у зв`язку із чим наказом від 31 травня 2017 року відрахована з аспірантури, як така, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки. За час навчання у аспірантурі з 15 листопада 2013 року по 1 червня 2016 року на навчання відповідача університетом витрачено 9 695грн 32коп. на оплату праці; нарахування на оплату праці - 3 228грн 77коп.; загальноуніверситетські витрати - 2 103грн 92коп.; стипендія - 80 527грн 88коп., які відповідач зобов`язана відшкодувати за порушення зобов`язань за угодою.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського національного торговельно-економічного університету 15 028грн 01коп. та 768грн 40коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі Київський національний торговельно-економічний університет просить рішення в частині відмови у стягненні витрат на оплату стипендії у сумі 80 527грн 88коп. скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення зазначених позовних вимог та розподілити судові витрати.

Позивач посилається на помилковість висновку суду, що виплачена відповідачу стипендія не відноситься до витрат, пов`язаних з навчанням, так як стипендія виплачується саме у період навчання аспіранта.

Крім того, позивач вважає, що надав суду належні докази у підтвердження розміру

виплаченої стипендії, оскільки надав довідки про доходи, які не були оцінені судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що наказом Київського національного торговельно-економічного університету № 3015 від 31 жовтня 2013 року відповідача зараховано до аспірантури з 1 листопада 2013 року з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю економіка та управління підприємствами, з відривом від виробництва за державним замовленням.

5 листопада 2013 року між Київським національним торговельно-економічним університетом та ОСОБА_1 укладено угоду № 151/13ад про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення, за умовами якої університет здійснює підготовку аспіранта за державним замовленням в обсязі й на умовах, передбачених Положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, а аспірант виконує індивідуальний навчальний план роботи аспіранта, бере участь у навчально-виховному процесі та громадському житті університету. Сторони визначили термін навчання з 1 листопада 2013 року до 1 листопада 2016 року.

Згідно пункту 3 угоди відповідач зобов`язалася, зокрема, дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, виконувати індивідуальний план роботи аспіранта; звітувати про хід написання дисертації та виконання індивідуального плану роботи аспіранта на засіданнях кафедри та вченої ради факультету; двічі на рік (квітень, жовтень) подавати до відділу аспірантури і докторантури звітні документи про результати атестації аспіранта; у термін, встановлений в індивідуальному плані роботи аспіранта, захистити дисертацію або подати її до спеціалізованої вченої ради після обговорення на засіданні міжкафедрального семінару та рекомендації до захисту; відшкодувати вартість навчання в аспірантурі відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309) та згідно з розрахунком Університету у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 цієї Угоди.

Пунктом 4.1. угоди визначено, що аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку університету, невиконання наказів ректора, вчинення протиправних дій, Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, а також за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України, з наступним відшкодуванням вартості навчання.

Наказом ректора університету № 1464 від 25 травня 2016 року за заявою відповідача їй надані академічна відпустка строком з 1 червня 2016 року по 22 квітня 2017 року у зв`язку з хворобою.

Під час судового розгляду відповідач не заперечувала, що після закінчення академічної відпустки до навчання не приступила, причини університету не повідомила.

Наказом Київського національного торговельно-економічного університету № 1467 від 31 травня 2017 року відповідач відрахована з аспірантури університету, як така, що не приступила до занять після закінчення академічної відпустки.

Згідно наданого позивачем розрахунку витрат на навчання відповідача у аспірантурі за період з 15 листопада 2013 року по 1 червня 2016 року на навчання відповідача університетом витрачено: 9 695грн 32коп. на оплату праці; нарахування на оплату праці -

3 228грн 77коп.; загальноуніверситетські витрати - 2 103грн 92коп.; стипендія - 80 527грн 88коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови угоди, без поважних причин вона після закінчення академічної відпустки не приступила до навчання а відтак зобов`язана відшкодувати університету вартість навчання у розмірі 15 028грн.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Відмовляючи у стягненні витрат на виплату стипендії у розмірі 80 527грн 88коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що стипендія відноситься до витрат, пов`язаних з навчанням, а також позивачем не надано належних доказів розміру виплаченої стипендії.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає наданим учасниками справи доказам.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першої статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач свої зобов`язання за укладеною з університетом угодою про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення не виконала, угода недійсною у встановленому законом порядку визнана не була, своє відрахування з аспірантури відповідач не оскаржила, тому суд прийшов до правильного висновку, що відповідач повинна відшкодувати університету витрати, понесені на її навчання.

Пунктом 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309 (далі - Положення), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що взаємозобов`язання аспіранта, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу, наукової установи визначаються в типовій угоді, якою передбачається своєчасне закінчення роботи над дисертацією, працевлаштування після закінчення аспірантури, забезпечення відповідних умов праці, надання впорядкованого житла тощо, та відповідальність сторін у разі невиконання умов типової угоди.

Згідно статуту Київського національного торговельно-економічного університету він заснований на державній формі власності.

Пунктом 7.5. статуту університету визначено, що фінансування університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок

інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Відповідно до пункту 2.3. угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення від 5 листопада 2013 року університет зобов`язався здійснювати виплату ОСОБА_1 державної стипендії відповідно до чинного законодавства у разі зарахування на навчання з відривом від виробництва.

Під час судового розгляду відповідач не заперечувала, що отримувала стипендію у період навчання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що виплата університетом відповідачу у період навчання державної стипендії не є витратами на навчання.

Крім того, такий висновок суду першої інстанції суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 755/7554/18-ц, та Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 152/25/16-ц.

Згідно наданого позивачем розрахунку розмір виплаченої відповідачу стипендії за період з 1 листопада 2013 року по 1 червня 2016 року становить 80 527грн 88коп.

Вказаний розрахунок також підтверджено довідками про доходи, які були видані університетом відповідачу.

Прийшовши до висновку, що суми виплаченої відповідачу стипендії, зазначені у довідках про доходи, не відповідають сумам, які були фактично виплачені відповідачу і які зазначені у виписці АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції не врахував положення Податкового Кодексу України.

Згідно з пп. 165.1.26 п. 165.1 ст. 165 Податкового Кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума стипендії (включаючи суму її індексації, нараховану відповідно до закону), яка виплачується з бюджету учню, студенту, курсанту військових навчальних закладів, ординатору, аспіранту або ад`юнкту, але не вище ніж сума, визначена в абзаці першому пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового Кодексу України (в 2016 році - 1930 грн.). Сума перевищення за її наявності підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб та військовим збором під час її нарахування (виплати) за ставками, визначеними п. 167.1 Податкового Кодексу України (18 %) та пп. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розд. XX (1,5%).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що виплачена відповідачу стипендія, не є витратами університету на навчання відповідача і не підлягає стягненню з відповідача, яка не виконала свої зобов`язання за угодою та була відрахована із аспірантури, а також, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження розміру виплаченої відповідачу стипендії.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції при вирішенні спору про стягнення з відповідача стипендії неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають наданим та наявним у матеріалах справи доказам, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача виплаченої стипендії.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, рішення суду в частині стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у сумі 768грн 40коп., також підлягає скасуванню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у повному обсязі.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, тому сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 643грн підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Київського національного торговельно-економічного університету задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судового збору скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського національного торговельно-економічного університету 80 527грн 88коп. витрат на навчання та судовий збір у сумі 4 405грн, а всього 84 932грн 88коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк