РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача Кур`яти В.Ц. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Горніної Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Житомирської міської ради, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просить суд позбавити ОСОБА_2 її батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 23 січня 2019 року перебуває на повному державному утриманні та вихованні в КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради, на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.12.2018 року № 1447 «Про реєстрацію народження дитини ОСОБА_3 та направлення до закладу інституційного догляду та виховання дітей». Вище вказане рішення було прийняте, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 відмовилась забрати дитину з пологового будинку, про що складений акт на дитину покинуту в пологовому будинку від 12 грудня 2018 року. За час перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 у державному дитячому закладі, ОСОБА_2 жодного разу дитину не провідала, її життям та здоров`ям не поцікавилась. Позивач вважає, що поскільки відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і таке ухиляння триває протягом тривалого часу, відповідача необхідно позбавити батьківських прав.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 04 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав вкладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів не заперечила та пояснила, що народила першу дитину, коли навчалася в школі, а після народження другої відмовилася від неї. Також вказала, що дитину забирати не буде, оскільки немає такої можливості.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала.

Відповідно до ч. 3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до положень ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду.

Згідно ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України (а.с.7).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку Виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування щодо позбавлення батьківських прав від 04.03.2020 року, Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36).

Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Як з`ясовано судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, мати дитини дійсно ухиляється від її виховання без наявності поважних причин, що підтверджується заявою ОСОБА_2 про відмову забрати дитину із пологового будинку від 12.12.2018, актом на дитину покинуту в пологовому будинку від 12 грудня 2018 року, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради про реєстрацію народження дитини ОСОБА_3 та направлення до закладу інституційного догляду та виховання дітей №1447 від 19.12.2018, листом КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради №469/02-23 від 26.09.2019, з якого вбачається, що з 23.01.2019 року ОСОБА_3 жодного разу дитину не відвідувала, її життям та здоров`ям не цікавилася, а також актом КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради від 12.09.2019 року, з якого вбачається, що з 23.01.2019 ОСОБА_3 перебуває на повному державному утримання та вихованні у Житомирському обласному спеціалізованому будинку дитини (а.с.9,10,11,12,13).

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка самоусунулася від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав матір дитини, з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунулася від спілкування з дитиною, не цікавиться її долею та байдуже ставиться до її існування, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами, які підтвердили факт ухилення матері від виконання своїх обов`язків відносно малолітньої дитини, визнаються самою відповідачкою тому з урахуванням інтересів дитини в силу її віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити її батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст.ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, мати дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Крім того, позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримання дітей.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу матері, яка має стягуватись на утримання її малолітньої доньки, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про її незадовільний стан здоров`я. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини, тому суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тож позовні вимоги у цій частині також підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1536 грн. 80 коп, згідно положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 121, 125, 150, 164, 165, 181, 182, 183, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Виконавчого комітету Житомирської міської ради, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2019 року і до повноліття дитини на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею.

Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вказані вище процесуальні строки підлягають обчисленню з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ.

Позивач: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, місцезнаходження за адресою: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова,4/2, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, місцезнаходження за адресою: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова,4/2, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення: 04.05.2020.