Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року справа № 542/156/20

провадження № 2/542/235/20

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з них солідарно суму боргу за договором позики в розмірі 16000 доларів США, вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовував тим, що 30.07.2018 року між ним та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно із яким відповідачі отримали у нього грошові кошти у сумі 16000 доларів США та зобов`язалися повернути ці кошти в строк до 30.07.2019 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов була представлена розписка позичальників, яка підтверджує передання позивачем визначеної грошової суми.

Оскільки відповідачі не виконали свої зобов`язання за договором позики, не повернули грошові кошти, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.03.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову у судове засідання не надано.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 30.07.2018 року позикодавець ОСОБА_1 надав позику в сумі 16000 доларів США позичальникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зобов`язалася повернути ці кошти в строк до 30.07.2019 року, що підтверджується розпискою (а.с. 12).

Відповідачі свої зобов`язання за договором позики не виконали, кошти не повернули, чим порушили права та інтереси позивача, які останній просив поновити.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договором позики щодо повернення боргу позивач звертався до них з претензіями (вимогами) від 18.12.2019 року про виконання зобов`язань за договором позики (а.с. 13-18), однак відповідачі кошти у запропонований строк не сплатили.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за договором позики в сумі 16000 доларів США, без визначення еквівалентної суми в гривнях, так як валютою за договором позики між сторонами в даній справі є долар США, а не гривня. Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 16000 доларів США.

Станом на 18.02.2020 року, тобто на день подачі позовної заяви до суду, за офіційним курсом НБУ курс гривні становив 24,4456 грн. за 1 долар США, що підтверджується довідкою з офіційного сайту Мінфіну України.

Таким чином, ціна позову, що еквівалентно 16000 доларів США, становить 391129,60 грн. (16000 дол. США х 24,4456 грн.).

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, судовий збір по справі складає 3911,30 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 3868,00 грн. (а.с. 7, 26), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Решта судового збору в розмірі 43,30 грн. (3911,30 грн. - 3868,00 грн.) підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму боргу за договором позики відповідно до боргової розписки від 30.07.2018 року в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США та 3868,00 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят вісім гривень 00 копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 43,30 грн. (сорок три гривні 30 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Стрельченко