Провадження № 2/742/965/20
Єдиний унікальний № 742/1743/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Павлова В.Г.

при секретарі судового засідання - Євтушенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Прилуки цивільну справу

за позовом органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальний заклад медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія»

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

30.07.2020 року Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради (далі- позивач) звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі- відповідач) з вимогою про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та розумовий розвиток дитини, не виявляє інтересу до зовнішнього світу сина та нього самого в цілому. Крім того, мати перебуває на «Д» обліку Прилуцького наркологічного диспансеру з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. На даний час дитина ОСОБА_1 перебуває з березня 2018 року по теперішній час в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», за інформацією закладу мати дитині не телефонує, не відвідує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини, не підтримує контакту з вихователями та адміністрацією закладу.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, про що подала заяву через канцелярію суду, розгляд справи просила проводити у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву, в якій вона зазначила про розгляд справи у її відсутність.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Головним спеціалістом служби у справах дітей Прилуцької міської ради Каленіченко Ю.В. через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, з зазначенням підтримання позовних вимог в повному обсязі./а.с.59/.

Від відповідача ОСОБА_2 в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність /а.с.58/.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.07.2020 року було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні /а.с.20/.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с.30/.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 /а.с.6/.

Згідно з довідкою КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» наркологічне диспансерне відділення №297 від 02.06.2020 року ОСОБА_2 знаходиться на «Д» обліку з діагнозом поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів /а.с.12/.

Відповідно до актів соціального інспектування сім`ї ОСОБА_2 дана сімя трималася на контролі, встановлено, що рекомендацій щодо відвідування сина, ОСОБА_2 не виконувала, мали місце випадків коли двері комісії ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідала /а.с.14,15,16,17, 18/.

Відповідно до листа Прилуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, зазначено, що на обліку Центру з 19.08.2019 року перебуває сімя ОСОБА_2 . У травні 2018 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_6 , змінила прізвище. Родина виховує доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ситуація в родині нестабільна, ОСОБА_2 має низький батьківський потенціал, рекомендації спеціалістів не бере до уваги, ігнорує спроби зв`язатися з нею, або не відчиняє дверей на момент інспектування. Сина ОСОБА_1 , який перебуває у КНП «Прилуцький обласний будинок «Надія» мати не відвідує, ніякої зацікавленості у поверненні дитини в родину не виявляє /а.с.13/.

Як вбачається з Акту про не відвідування №02-14/223 від 06.03.2020 року, складеного комісією КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виховується у їх закладі з 29.03.2018 року і по теперішній час на підставі заяви матері про тимчасове влаштування від 27.03.2018 року. За час перебування дитини в закладі мати ОСОБА_2 дитину не відвідувала, не телефонувала, не приймала участі в вихованні та утриманні дитини, не вирішує питання про повернення дитини на виховання в сімю /а.с.27/.

Згідно з відповіддю на лист КНП «Прилуцький обласний будинок «Надія» у їх закладі з 29.03.2018 року виховуєтьсґ дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі заяви матері про тимчасове влаштування від 27.03.2018 року. Мати дитини ОСОБА_2 дитину не відвідувала, не телефонувала, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не вирішує питання повернення дитини на виховання в сім`ю /а.с.10/.

Згідно з листом Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області родину ОСОБА_2 відвідано спеціалістами служби у справах дітей 24.07.2020 року та повідомлено про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав у суді, але враховуючи в будинку знаходилися сторонні особи, ОСОБА_2 не захотіла продовжувати розмову, було узгоджено, що вона підійде до служби 27.07.2020 року у зручний для неї час. Але ОСОБА_2 до служби не зателефонувала і не підійшла , спроби дотелефонуватися їй виявилися марними, вона не відповідає на дзвінки /а.с.36/.

Віповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради вважається за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.5/.

V. Оцінка суду.

Суд звертає увагу, що втручання в право відповідача на сімейне життя здійснюється згідно законом, зокрема на підставі ст.ст.164-167 СК України, є вочевидь необхідним та обумовлене захистом прав, інтересів малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з ст.ст.9,18 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ч.3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому факт проживання когось з батьків окремо від дітей не впливає на обсяг їх батьківських прав та обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна позиція зазначена у ст.180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, визначених ст.150 СК України, фактично самоусунувшись від них, має низький батьківський потенціал, часто ігнорує рекомендації спеціалістів центру щодо необхідності відвідування дитини в інтернатному закладі, не опікується хлопчиком, не виявляє інтересу до нього, не забезпечує харчування та медичного догляду не надає дитині матеріальної допомоги, не піклується ані про її здоров`я, ані про моральний стан, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Вище зазначені докази, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання є переконливими, достатніми і свідчать про системне та тривале ухилення ОСОБА_2 від виконання власних батьківських обов`язків, а відтак наявні беззаперечні правові підстави, з огляду на вимоги ст.164 СК України, для позбавлення її батьківських прав.

Проте, в цій ситуації суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, з огляду на приписи п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

За фактичних обставин справи встановлено, що протягом тривалого часу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та розумовий розвиток дитини, не виявляє інтересу до її зовнішнього світу та неї самої в цілому, дитині не телефонує, не відвідує, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини, не підтримує контакту з вихователями та адміністрацією закладу. Крім того, мати перебуває на «Д» обліку Прилуцького наркологічного диспансеру з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів.

Згідно до вимог ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Враховуючи конкретні обставини справи, що підтверджується наданими в розпорядження суду доказами, суд не вбачає можливості для застосування до ОСОБА_2 попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини., оскільки такі заходи вже вживалися неодноразово та не дали ніякого результату.

В зв`язку з тим, що поведінка відповідача може мати зворотній характер, а інтереси дитини наразі мають першочергове значення в даній справі, суд приходить до переконання про необхідність на даний момент застосування саме крайнього заходу впливу - позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що на утримання дитини ОСОБА_1 , необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви - 03.07.2020 року.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.19,150,164-167 СК України, ст.ст.81,141,247,265,268,273,280 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальний заклад медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь комунального некомерційного підприємства «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» (вул. Богунська, б.2-А, м. Прилуки Чернігівської області, 17500) на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви 03.07.2020 року і продовжуючи до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Прилуцького

міськрайонного суду В.Г. Павлов