Справа № 565/31/20
Провадження № 2/565/301/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

за участі

секретаря судового засідання Данилко Л.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ГУНП

в Рівненській області Тумак О.І.,

представника відповідачів ДКСУ та

Управління ДКСУ у м.Вараш

Рівненської області Рибалко Б.А.,

представника відповідача

прокуратури Рівненської області Мізюка Ю.С.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Прокуратури Рівненської області, Управління Державної казначейської служби України у м. Вараш Рівненської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До суду 13.01.2020 року звернувся представник позивача ОСОБА_2 (надалі - позивач) адвокат Слободін А.С. з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію за заподіяну незаконними рішеннями та діями Вараського ВП ГУНП в Рівненській області, Вараського відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області, моральну шкоду в розмірі 800 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08 червня 2015 року слідчим слідчого відділу Вараського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження, що зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000389 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених за ч.2 ст.307 КК України. 14 серпня 2018 року прокурором було затверджено обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000389, яким ОСОБА_2 було обвинувачено у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України. Ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області стосовно ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строк якого закінчився 08 вересня 2015 року. Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 березня 2017 року у кримінальному провадженню № 0000389 ОСОБА_2 було визнано невинуватим у пред`явленному обвинуваченні щодо вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України та виправдано в зв`язку із недоведеністю вчинення ним цих злочинів.15 травня 2018 року колегія суддів судової палати із розгляду цивільних та кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області розглянула апеляційну скаргу прокурора Вараського відділу Сарненської місцевої прокуратури Осійчука М.М. на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 березня 2017 року та залишила вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Внаслідок незаконного оголошення про підозру, притягнення як обвинуваченого, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, позивачу було завдано моральних страждань через неможливість продовження звичного способу життя, адже були порушенні його нормальні життєві зв`язки , завдано шкоди його репутації, внаслідок чого у нього погіршились відносини з оточуючими людьми, він був позбавлений в реалізації своїх звичок та бажань. З моменту відкриття кримінального провадження № 0000389, 08 червня 2015 року до винесення 15 травня 2018 року ухвали Апеляційного суду Рівненської області, якою виправдувальний вирок щодо позивача залишено без змін минуло 35 повних місяців. Розмір мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» становив з 1 січня - 1218 гривень, з вересня - 1378 гривень; відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» з 1 січня - 3200 гривень; відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня - 3723 гривні. Таким чином згідно ст. 13 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон) розмір моральної шкоди, який має бути відшкодований позивачу не може бути меншим за 82225 гривень 00 копійок (1218 грн.*2 місяці + 1378 грн.*8 місяців + 1450 грн.* 7 місяців + 1600 грн. * 1 місяць + 3200 грн.* 12 місяців+3723грн. * 5 місяців). Однак, враховуючи тяжкість моральних страждань позивача, нанесення непоправної шкоди його репутації та репутації його сім`ї, що в масштабах маленького міста має велике значення, в нього погіршились стосунки з оточуючими людьми та ровесниками, досить тривалий термін досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, тому на думку позивача такий розмір моральної шкоди є недостатнім. Також, на думку позивача щодо нього незаконно було проведено ряд негласних слідчих дій з проведенням аудіо- та відео контролю, що є різновидом втручання у особисте спілкування (ч.4 ст 258 КПК України) і такі дії порушили його права гарантовані Конституцією України. Виходячи із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності та справедливості, розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 800 000 гривень.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції (надалі - ГУНП) в Рівненській області Тумак О.І. 27.01.2020 року подано відзив на позов в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи відзиву зводяться до того, що позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в 800 000 гри. Ним проведено розрахунок моральної шкоди виходячи з часу внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до винесення Апеляційним судом Рівненської області ухвали про залишення вироку Кузнецовського міського суду без змін. Однак, позивачем не враховано, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за фактом вчинення кримінального правопорушення, а законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у випадку незаконного обвинувачення у вчиненні злочину. Також, будь-яких доказів про страждання, заподіяні позивачу внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, позивачем не надано. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі №1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (моральної чи матеріальної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Представником відповідача Управління Державної казначейської служби України (надалі - ДКСУ) у м.Вараш Рівненської області Ошурко Л.І. 30.01.2020 року подано відзив на позов доводи якого обґрунтовуються тим, що станом на дату обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду були обгрунтовані підозри вважати, що позивачем вчинено кримінальне правопорушення. Позивачем у справі не вказано чи оскаржувалось ним у порядку, встановленому КПК України, ухвала слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом. Також на думку відповідача позивачем завищено розмір моральної шкоди, адже до позивача не було застосовано найсуворішого запобіжного заходу, позивач не був ізольований від суспільства, мав безперешкодну можливість користуватися життєвими благами, бачитися із знайомими, друзями та сім`єю. До того ж, стягнення моральної шкоди у розмірі 800 000 гривень може призвести до економічно необґрунтованих збитків з державного бюджету. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також позивачем лише перераховано обставини у чому могла полягати моральна шкода, а не доведено тих обставин, які б підтверджували, що завдана моральна шкода позивачу стала наслідком наявності підстав передбачених Законом. Тому, на думку відповідача, позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Заступником прокурора Рівненської області О.Сидор 03.02.2020 року подано відзив на позов в якому він просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2020 році встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 4723 грн. Враховуючи, те що позивач перебував під слідством і судом з 09.07.2015 по 15.05.2018, тобто 34 місяці 7 днів, то мінімальний розмір компенсації моральної шкоди має становити 161 648,5 грн. (34 місяці 7 днів х 4723 грн.). Позивачем визначено розмір моральної шкоди в сумі 800 000 грн. без належного обґрунтування Тому, відсутні підстави для визначення розміру компенсації моральної шкоди в сумі 800 000 грн., оскільки вказане призведе до неправомірного збагачення.

Представником позивача адвокатом Слободіним А.С. 04.02.2020 року подано до суду відповіді на вищевказані відзиви відповідачів, які є аналогічними за змістом і у яких представник позивача посилається на обставини зазначені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Слободін А.С. підтримав вимоги позову у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ГУНП в Рівненській області Тумак О.І., представник відповідачів ДКСУ та Управління ДКСУ у м.Вараш Рівненської області Рибалко Б.А. та представник відповідача прокуратури Рівненської області Мізюк Ю.С. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову в повному обсязі з підстав наведених у поданих суду відзивах на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

З копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 73,74) судом встановлено, що позивача затримано о 15 год. 00 хв. 09.07.2015 року слідчим СВ Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

При дослідженні у судовому засіданні матеріалів клопотання слідчого Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою позивача (справа № 565/925/15-к) встановлено, що позивачу було оголошено 10.07.2015 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, що зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000389 від 08.06.2015 року.

З копії ухвали (а.с. 75,76) у справі № 565/925/15-к слідує, що 10.07.2015 року слідчим суддею обрано відносно позивача запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю проживання позивача, який діяв до 08.09.2015 року.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09.03.2017 року(а.с. 6-8), який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15.05.2018 року (а.с. 9- 12), позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочинів.

Отже, із вищенаведених доказів в суді встановлено, що під слідством та судом позивач у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, перебував із 09.07.2015 року і до набрання виправдувальним вироком суду законної сили 15.05.2018 року, тобто 34 місяці та 7 днів, у тому числі запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту позивача тривав із 10.07.2015 року до 08.09.2015 року, тобто 2 місяці, а в цей період позивач перебував у стані невизначеності щодо висунутого проти нього обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч.5 ст. 5 Конвенції, кожен хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На думку суду, ситуація перебування позивача під слідством і судом впродовж тривалого часу, застосування до нього як до підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному провадженні запобіжного заходу була для позивача психотравмуючою, обмежила можливості повноцінної життєдіяльності, потягла за собою психологічні (моральні) страждання.

Суд вважає неспроможними доводи відповідачів про те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істини і цим сприяв незаконному затриманню та подальшим діям органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і прокуратури.

Аналіз положень ч. 4 ст. 1176 ЦК України дає підстави дійти висновку, що під самообмовою необхідно розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.

У вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09.03.2017 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15.08.2018 року, зазначено, що обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів не визнав. Слід зазначити, що в ухвалі слідчого судді від 10.07.2015 року про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_2 , вказано, що ОСОБА_2 не заперечував свою причетність до незаконного збуту наркотичного засобу 06.07.2015 року, а щодо визнання вини позивачем при обранні йому запобіжного заходу відомості відсутні.

На думку суду, зазначення слідчою у протоколі допиту підозрюваного від 10.07.2015 року про часткове визнання вини ОСОБА_2 не є беззаперечним доказом самообмови позивачем, що підтверджується вищевказаною ухвалою слідчого судді, яка постановлена цього ж дня, тому наявні передбачені ч.1ст. 1176 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди.

Отже, в суді позивачем доведено наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, як підозрюваного та обвинуваченого у вчиненні злочину.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує також глибину та тривалість душевних страждань позивача, який перебував під слідством і судом протягом тривалого часу. Внаслідок застосованого щодо нього запобіжного заходу він був обмежений у вільному пересуванні і змушений був докладати зусиль для своєї реабілітації. Наведене порушує життєві зв`язки позивача і потребує значного часу та зусиль для відновлення попереднього стану.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону, відшкодування шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як роз`яснено в п.9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено в 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

На думку суду, заявлена позивачем грошова компенсація моральної шкоди у розмірі 800 000 грн. є завищеною.

Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що позивач перебував під слідством і судом 34 місяці і 7 днів в кримінальному провадженні, в якому постановлено виправдувальний вирок, вважає, що розмір завданої моральної шкоди позивачу відповідає рівню встановленому нормою ч.3 ст. 13 Закону. Вказаний розмір відшкодування моральної шкоди не є таким, що призводить до необгрунтованого збагачення позивача.

За таких обставин, позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 161 684 грн. (4723грн. мінімальна заробітна плата*34 місяці + 7 днів*157,43 грн. розмір мінімальної заробітної плати за один день).

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 13,81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету, на користь ОСОБА_2 161 684 (сто шістдесят одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) гривні відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і прокуратури.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Матеріали клопотання слідчого Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою позивача (справа № 565/925/15-к) повернути до архіву Кузнецовського міського суду Рівненської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Кузнецовський міський суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк оскарження рішення продовжується на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП.

Представник позивача: адвокат Слободін Антон Сергійович, вул. Промислова Зона, буд. 54, оф. 125, м. Вараш, Рівненська область, 34400.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області, , вул. Хвильового,2, м.Рівне, 33000.

Відповідач: Прокуратура Рівненської області, , вул. 16 Липня, 52, м.Рівне, 33028.

Відповідач: Управління Державної казначейської служби України у м. Вараш Рівненської області, , м-н Будівельників, 2, м. Вараш, Рівненська область, 34400.

Відповідач: Державна казначейська служба України, , вул.Бастіонна, 6, м. Київ, 01601.

Суддя Мануляк Ю.В.

Повний текст рішення складено 19.05.2020 року.