ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 705/4783/15-ц
Провадження № 22-ц/821/693/20
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи: ПАТ «Дельта Банк»

скаржник (боржник): ОСОБА_1

стягувач:

заінтересована особа (суб`єкт оскарження) Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року (постановленої в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Годік Л.С.), по справі за скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст скарги

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_2 звернувся до Уманського міськрайонного суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись в обгрунтування скарги на те, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08 від 24 липня 2008 року в загальній сумі 618718,94 грн.

Про існування вказаного судового рішення, вказує ОСОБА_1 , він дізнався лише у вересні 2017 року, оскільки рішення судом на його адресу не направлялось, що спонукало його звернутися до Уманського міськрайонного суду із заявою про його перегляд.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 4.04.2018 року заява про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 8.12.2015 року залишено без змін.

На підставі заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року, вказує ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Уманського МВ ДВС було відкрито виконавче провадження та відповідно до постанови від 23 серпня 2017 року було накладено арешт на нерухоме майно належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що арешт державним виконавцем було накладено незаконно, оскільки станом на 18 вересня 2017 року боржником було сплачено на рахунок стягувача кошти в сумі, що перевищує суму боргу по рішенню суду, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся із відповідною скаргою до Уманського міськрайонного суду Черкаської області і просив за наслідками її розгляду постановити ухвалу, якою скасувати арешт, накладений згідно постанови старшого державного виконавця Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мельника В.В. про арешт майна боржника від 23.08.2017 року, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що відповідно до інформації на запит державного виконавця та довідки за підписом начальника відділу супроводження операцій АТ «Дельта Банк» від 08 листопада 2018 року вбачається, що після видачі виконавчого листа, тобто після 02 березня 2017 року боржником були внесені кошти на погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 1562,14 доларів США, кошти про які зазначає ОСОБА_1 на суму 713008,08 грн. надходили на рахунок ПАТ «Дельта Банк» з початку дії договору, починаючи з 2 липня 2010 року, тобто ще до моменту звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду про стягнення заборгованості по кредитному договору та до моменту видачі виконавчого листа про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки боржник ОСОБА_1 достовірно знав про існування заочного рішення суду про стягнення з нього суми боргу за кредитним договором та не вживав вчасно всіх необхідних заходів щодо виконання зобов`язання, в той час коли дії державного виконавця Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мельника В.В. були вчинені в рамках виконавчих проваджень, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, підстави для задоволення скарги відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 лютого 2020 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення скарги, просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити подану ним скаргу, скасувати арешт, накладений згідно постанови старшого державного виконавця Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мельника В.В. від 23 серпня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності гр. ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали не було прийнято до уваги, що ОСОБА_1 , не знаючи про заочне рішення в подальшому після його ухвалення, як і до цього погашав заборгованість за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08 від 24 липня 2008 р. Посилається на те, що станом на 18 вересня 2017 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 було сплачено на рахунок стягувача кошти в сумі 713008,08 грн. тобто його борг перед стягувачем погашено у повному обсязі, оскільки сплачена ним сума перевищує суму боргу, що задоволена судом 618718,94 грн. Вважає, що позиція суду щодо неврахування факту сплати ним коштів в період до моменту подання банком виконавчого листа на виконання до ДВС є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу

6 квітня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на оскаржувану ухвалу. Посилаючись на те, що дії державного виконавця вчинені в рамках виконавчого провадження, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та приймаючи до уваги те, що законні вимоги державного виконавця щодо стягнення коштів з боржника залишаються невиконані, кошти на погашення боргів згідно чинного рішення суду на депозитний рахунок відділу ДВС не надходять, що також підтверджує умисне невиконання боржником своїх зобов`язань, старший державний виконавець просить суд апеляційної інстанції постановити рішення, яким залишити ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Фактичні обставини справи

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08 від 24 липня 2008 року станом на 28 липня 2015 року в загальній сумі 618718,94 грн. (том 1, а.с 74-75)

Згідно даних, що містяться в матеріалах справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про отримання поштового відправлення, заочне рішення ОСОБА_1 отримано 16 лютого 2017 року. (том 1, а.с 83)

На виконання вищезазначеного рішення 28 лютого 2020 року було виписано два виконавчих листа про стягнення боргу в сумі 618718,94 грн. та судових витрат в сумі 3654,00 грн. із ОСОБА_1 (том 2, а.с 35, 44)

14 березня 2017 року та 22 серпня 2017 року Уманським МВ ДВС були відкриті виконавчі провадження на підставі заяви Уманського міськрайонного суду та стягувача ПАТ «Дельта Банк». (том 2, а.с 37, 41)

23 серпня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. (том 2, а.с. 5, 45)

21 вересня 2017 року представником ОСОБА_1 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою від 3 квітня 2018 року залишена без задоволення. (том 1, а.с 91-95, 192-198)

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Черкаської області зі скаргою про скасування заочного рішення, яка постановою від 31 липня 2018 року залишена без задоволення (том 1, а.с 203-207, 282-285).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08 від 24 липня 2008 року станом на 28 липня 2015 року в загальній сумі 618718,94 грн.

14 березня 2017 року та 22 серпня 2017 року Уманським МВ ДВС були винесені постанови № 53564471 та № 54560710 про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів, виданих Уманським міськрайонним судом Черкаської області 08 грудня 2015 року по справі № 705/4783/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, об`єднаних у зведене виконавче провадження № 55757285 постановою від 08 лютого 2018 року. (том 2, а.с. 32)

23 серпня 2017 року для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем було застосовано захід примусового виконання, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження. (том 2, а.с. 45)

При винесенні 23 серпня 2017 року постанови про арешт майна боржника державним виконавцем накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 680590,83 грн., що відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Є необгрунтованими посилання ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі на те, що при винесенні оскаржуваної ним ухвали судом першої інстанції не було враховано те, що станом на 18 вересня 2017 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження, ним було сплачено на рахунок стягувача кошти в сумі 713008,08 грн., що перевищує суму боргу, що задоволена судом 618718,94 грн., оскільки такі посилання спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до інформації на запит державного виконавця та довідки за підписом начальника відділу супроводження операцій ТВБВ УСОФОДСОКБ АТ «Дельтабанк» від 08 листопада 2018 року зазначено, що після видачі виконавчого листа, тобто після 02 березня 2017 року боржником по кредитному договору на користь банку надійшли кошти в сумі 1562,14 доларів США, що еквівалентно 41151,58 грн.

Кошти, про які зазначає ОСОБА_1 в сумі 713008,08 грн. надходили на рахунки ПАТ «ДельтаБанк» з початку дії кредитного договору, починаючи з 2.07.2010 року, тобто ще до моменту звернення ПАТ «ДельтаБанк» до суду про стягнення із ОСОБА_1 простроченої заборгованості по кредитному договору та до моменту видачі виконавчого листа про стягнення заборгованості (том 2, а.с.48-50, 58-59).

Згідно довідки від 8.11.2018 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 286-0181002/ФКВ-08 від 24 липня 2008 року в гривневому еквіваленті станом на листопад 2018 року складає 822095,64 грн.

Матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних відомостей про звернення ОСОБА_1 до державного виконавця для перерахунку стягуваної за рішенням суду суми заборгованості в межах виконавчого провадження, як і даних, які спростовують наявність заборгованості боржника перед банком, або її конкретний розмір.

Встановивши, що при винесенні постанови про арешт майна боржника від 23 серпня 2017 року державний виконавець діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на дії державного виконавця залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук