ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4517/20 Справа № 213/4130/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення матеріали справи не містять,-

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі -АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача ОСОБА_3 під час виконання трудових обов`язків отримала ушкодження здоров`я, несумісні з життям внаслідок наїзду на неї рухомого складу. Внаслідок смерті матері позивачу завдано моральної шкоди, оскільки позивач втратила матір, яку вона сильно любила та поважала. Звістка про смерть матері завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, так як внаслідок смерті матері позивач зазнала сильне емоційне та психологічне потрясіння, оскільки є інвалідом І групи, не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі матері нормальні життєві зв`язки позивача були знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самітності, до теперішнього часу не може оговтатись, перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про матір постійно переслідують її. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію.

Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 834 600 грн. без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Інгулецькго районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку відповідача, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять посилань на належні та допустимі докази завдання моральної шкоди, оскільки нещасний випадок з потерпілою трапився в 2011 році, проте позивач звернулась до суду лишу у 2019 році.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Українська залізниця» - Винокурова Олександра Вікторовича, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 30).

Потерпіла ОСОБА_3 за життя працювала на підприємстві відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 годині 45 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків обхідника колії та штучних споруд ІІІ розряду відокремленого структурного підрозділу «Кривоірзька дистанція колії» ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця», при стрілочному переводі № 15/17 станції Інгулець Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії», внаслідок наїзду рухомого складу, тепловозу ЧМЕ-3 № 1058 з групою вагонів у кількості 8 одиниць, ОСОБА_3 загинула.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 26 серпня 2011 року, актовий запис № 21, ОСОБА_3 померла у віці 43 років (а.с.11).

Відповідно до п. 6 Акту №1 про груповий нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 20 вересня 2011 року, мати позивача ОСОБА_3 при виконанні трудових обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 годині 45 хвилин у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» загинула внаслідок наїзду рухомого складу, тепловозу ЧМЕ-3 № 1058 з групою вагонів у кількості 8 одиниць (а.с. 15).

Згідно п. 10 Акту, особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є обхідник колії та штучних споруд (старша групи) ВСП «Криворізька дистанція колії» - ОСОБА_4 , яка порушила вимоги п.2.4 «Інструкції з безпечного ведення робіт при утриманні централізованих стрілочних переводів по Криворізькій дистанції колії» №77, затвердженої наказом начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень від 18.05.2011 року №282/ДН;п.3.1. «Інструкції з безпечного ведення робіт при утриманні централізованих стрілочних переводів по Криворізькій дистанції колії» №77, затвердженої наказом начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень від 18.05.2011 року №282/ДН;п.1.5 «Інструкції з охорони праці для обхідників колії та штучних споруд» № 58 , затвердженої наказом начальника Криворізької дистанції колії від 27.10.2009 №859;складач поїздів станції Інгулець ВСП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» - ОСОБА_9 . , який порушив п.2.11 «Інструкції про порядок ведення маневрової роботи на станції Інгулець», затвердженої начальником Криворізької дирекції залізничних перевезень 05.03.2009 року; чергова по станції Інгулець ВСП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» - ОСОБА_6 , яка порушила п.п.3.7.4.4 «Посадової інструкції чергового по станції Інгулець», затвердженої начальником станції Інгулець 04.07.2011 року; бригадир з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд ВСП «Криворізька дистанція колії» - ОСОБА_7 , який порушив п.3.2 «Положення про бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд» ЦП-0090, затвердженого наказом Укрзалізниці від 26.04.2002 №217-ц;абзаци 14, 15 відповідно розділу «Завдання та обов`язки» «Трудової інструкції бригадира з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд 15-го околотку», затвердженої начальником Криворізької дистанції колії 08.12.2010 року;п.2.3.4.10 «Правила безпеки праці під час виконання робіт в колійному господарстві»; шляховий майстер ВСП «Криворізька дистанція колії» - ОСОБА_8 ,який порушив вимоги абзацу 41 розділу «Завдання та обов`язки» «Посадової інструкції шляхового майстра 15-го околотку», затвердженої начальником Криворізької дистанції колії 15.03.2011 року (а.с. 16-17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача ОСОБА_1 та вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю матері, яка загинула від нещасного випадку на виробництві відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Як встановлено судом першої інстанції,внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратила матір. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата матері завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілої ОСОБА_3 від нещасного випадку встановлений Актом №1 про груповий нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 20 вересня 2011 року, що передбачає право членів сім`ї померлої на відшкодування їм моральної шкоди.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять посилань на належні та допустимі докази завдання моральної шкоди, оскільки нещасний випадок з потерпілою трапився в 2011 році, проте позивач звернулась до суду лише у 2019 році, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають подружжя, батьки, діти.

Відповідно до ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка у зв`язку з трагічними подіями втратила рідну людину, життєвий зв`язок позивача з матір`ю розірвано назавжди, позивач втратила материнську підтримку та піклування, позбавлена можливості відчувати материнську любов, зважаючи на те, що позивач є особою з інвалідністю першої групи з дитинства.Внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці позивач втратила матір, дана втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість, за таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: