ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2780/20 Справа № 183/7780/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 20 березня 2015 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5036581. Відповідно до Полісу була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

07 серпня 2015 року о 22 годині 30 хвилин в м.Новомосковську мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автобуса «Мерседес 412Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП автобуса «Мерседес 412Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5036581.

На підставі страхового акту № ОЦ/007/000/15/6471 від 25 грудня 2015 року, ПрАТ «УПСК» виплатило власникові автобуса «Мерседес 412Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

У ПрАТ «УПСК», з моменту виплати власникові автобуса страхового відшкодування, виникло право регресної вимоги до ОСОБА_2

01.10.2018 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, за яким останній отримав право на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АІ/5036581 з ОСОБА_2 .

Він письмово повідомив відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, однак останній добровільно його вимогу не виконав.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь 50 000,00 грн в порядку регресу відшкодованих збитків, судові витрати в розмірі 704,80 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки ФОП ОСОБА_1 не являється страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є юридичною особою, яка має права надавати страхові послуги, то не має права вимоги в порядку регресу за виконаним страховим зобов`язанням.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не являється страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не має права надавати страхові послуги. Отже, відступлення права вимоги на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст. 512 та ст. 979 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме: страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому законом порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Однак, з таким висновком та рішенням суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5036581, а саме транспортного засобу марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , строк дії договору з 21 березня 2015 року по 20 березня 2016 року включно.

Відповідно до умов Полісу страхування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам, зокрема, за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн, франшиза - 500 грн (а.с. 9).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили 03.11.2015 року, встановлено, що 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автобусом «Мерседес 412Д», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави (а.с.11).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили 02.11.2015 року, встановлено, що 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.12).

Згідно висновку № 28 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Мерседес 412Д», державний номер НОМЕР_3 , складеного 26 серпня 2015 року вбачається, що вартість матеріальної шкоди, завданої зазначеному автомобілю становить 154 869,29 грн (а.с.16-28).

Власник транспортного засобу марки «Мерседес 412Д», державний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.15).

25 грудня 2015 року ПрАТ «УПСК» було складено страховий акт № ОЦ/007/000/15/6471 та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 50 000 грн (а.с. 29).

25 грудня 2015 року за платіжним дорученням № 1030 зазначені кошти були виплачені ОСОБА_4 . Призначення платежу: страхове відшкодування за полісом АІ 036581 (а.с. 30).

01 жовтня 2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор набуває права первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору (а.с. 5-8).

Відповідно до ч. ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст.656 ЦК України, право вимоги може бути предметом договору купівлі-продажу, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ЦК України не встановлено будь-яких суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, оскільки договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями та регулюються ЦК України.

З аналізу положень ст. ст. 2, 512-518 ЦК вбачається, що за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, а тому позивач, як новий кредитор, не повинен обов`язково мати спеціальний статус, або отримувати ліцензію на здійснення страхової діяльності для того, щоб отримати право вимоги у порядку регресу за виконаними страховими зобов`язаннями.

Стосовно доводів щодо обов`язку отримання новим кредитором - ФОП ОСОБА_1 ліцензії на здійснення страхової діяльності слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому.

Доводи про те, що позивач під час укладення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договору про відступлення права вимоги, повинен був мати статус юридичної особи, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та отримати ліцензію на страхові послуги, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки регресні зобов`язання відносяться до позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Регресна вимога носить похідний характер, в даному випадку є похідною від страхових зобов`язань, які виконані та припинили свою дію. Таким чином, право вимоги позивача в порядку регресу не має відношення до правовідносин з надання страхових послуг.

Оскільки позивачу було відступлено право зворотної вимоги (регресу) щодо відшкодування збитків, а не права та обов`язки страховика з надання послуг страхування, то є помилковим посилання суду першої інстанції про те, що таке відступлення права вимоги суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 979 ЦК України з посиланням на те, що позивач не є страховиком - юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому законом порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір № 01/10/2018 від 01 жовтня 2018 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 про відступлення права вимоги є дійсним, а тому його умови підлягають виконанню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, надав неналежну правову оцінку доводам сторін у справі, що призвело до постановлення рішення, яке не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, позивач поніс судові витрати, пов`язані з професійною правовою допомогою адвоката.

Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно матеріалів справи, правову допомогу та представництво інтересів позивача в суді здійснював адвокат Самойленко П.М., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6314 від 24.01.2019 року (а.с.69-71).

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/2019 від 30.01.2019 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Самойленком П.М., останнім надається правова допомога на всіх стадіях судового процесу (а.с.69-70).

18 липня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода № 0134 до Договору № 30/01/19 від 30.01.2019 року та згідно акту здачі-прийняття робіт адвокатом було надано наступний обсяг правничої допомоги: ознайомлення з матеріалами страхової справи, аналіз судової практики, консультація клієнта. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №0134, № 0135 від 18.07.2019 року ФОП ОСОБА_1 сплачена вартість послуг в розмірі 3 500,00 грн (а.с.101,102).

25 липня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода № 0140 до Договору № 30/01/19 від 30.01.2019 року та згідно акту здачі-прийняття робіт адвокатом було надано наступний обсяг правничої допомоги: складення відповіді на відзив на позовну заяву. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 0140 від 25.07.2019 року ФОП ОСОБА_1 сплачена вартість послуг в розмірі 1 000,00 грн (а.с.113,114).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним при розгляді справи судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги адвокатом Самойленком П.М . за Договором про надання правової допомоги № 30/01/2019 від 30.01.2019 року в розмірі 4 500,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн та судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ; р/р НОМЕР_7 в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 320649) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 1 762,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова