Ухвала

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 597/1065/17-ц

провадження № 61-43105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 , на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2018 року в складі судді Торської І. В., та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2018 року в складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що за час перебування з відповідачем у шлюбі з 25 листопада 2011 року по 30 квітня 2015 року ними за спільні кошти у серпні 2012 року було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 23 000,00 доларів США, а 10 липня 2013 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 , вартістю 10 500,00 доларів США, на якій споруджено фундамент під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

На проведення будівельних робіт по спорудженню фундамента та придбання лісоматеріалів для покрівлі нею особисто було витрачено близько 10 000,00 доларів США, восени 2014 року вона з їхнім з відповідачем спільним сином переїхала проживати до своїх батьків в с. Головчинці, тому участі у спорудженні господарської будівлі, яка у 2016 році здана в експлуатацію, як житловий будинок, не приймала.

Враховуючи те, що відповідач без її згоди відчужив спільний автомобіль своєму батькові та те, що будівельні матеріали використані у спорудженні фундаментів, які знаходяться на належній відповідачу земельній ділянці є неподільною річчю просила стягнути на її користь компенсацію 1/2 частини їх вартості.

Враховуючи наведене, позивач просила: визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та будівельні матеріали, використані для будівництва фундаменту житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 на її користь 145 000,00 грн в якості грошової компенсації 1/2 частки вказаного автомобіля та грошову компенсацію 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами; право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та будівельні матеріали використані для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами припинити.

В судовому засіданні 20 лютого 2018 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, зокрема стягнення компенсації частки автомобіля та будівельних матеріалів в розмірі 187 434,00 грн і 52 986,69 грн, відповідно, що становить 65 % від їх загальної вартості.

Обставиною, що має істотне значення для відступлення від рівності часток подружжя зазначив, що син з часу припинення шлюбних відносин проживає з позивачем, відповідач не надає коштів на його утримання. Крім цього зазначив, що відповідач, маючи намір ухилитися від поділу майна подружжя, в січні 2015 року перереєстрував спірний автомобіль придбаний за кошти подружжя, без її згоди, на свого батька ОСОБА_4 , що свідчить про приховування та витрачання ним спільного майна подружжя на шкоду інтересам сім`ї.

Проте, ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2018 року відмовлено в прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог з тих підстав, що вказана заява змінює предмет і підставу позову та суперечить вимогам частини третьої статті 49 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що становить 144 180,00 грн.

Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 припинено.

Визнано будівельні матеріали, використані для будівництва фундаментів житлового будинку, гаражу, вигрібної ями по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів використаних для будівництва фундаментів житлового будинку, гаражу, вигрібної ями по АДРЕСА_1 , вартість яких становить 33 963,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майна придбано під час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано будівельні матеріали, використані для будівництва фундаментів житлового будинку, гаражу, які знаходяться по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, які використані у спорудженні фундаментів житлового будинку та гаражу, що знаходяться на АДРЕСА_1 в сумі 27 273,63 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довела, що автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, а придбання майна під час шлюбу не дає підстав для віднесення такого майна до спільного майна подружжю, а тому суд дійшов висновку, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він не підлягає поділу.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів використаних у будівництві фундаментів житлового будинку (літньої кухні) і гаражу, апеляційний суд зазначив, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у вигляді компенсації її вартості за позовом співвласника (у тому числі одного з подружжя) здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, і співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Положення ж статті 365 ЦК України щодо згоди іншого співвласника на виділ цієї частки та необхідності попереднього внесення іншим співвласником відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не застосовуються.

Тобто суд першої інстанції не захистив право позивачки у визначений нею спосіб захисту, а тому рішення суду у вказаній частині апеляційній суд визнав таким, що підлягає скасуванню та ухвалив в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини будівельних матеріалів, які були використані у будівництві фундаменту житлового будинку і гаража, що становить 27 273,63 грн (39930,15+14617,11=54547,26/2=27273,63 грн.)

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд ухвалюючи оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання автомобіля спільним майном подружжя, безпідставно не відніс його до такого, не взявши при цьому до уваги, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує, натомість відповідач заперечуючи факт права спільної сумісної власності позивача на автомобіль не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цих заперечень. Допускаючи порушення норм процесуального права, суди безпідставно не взяли до уваги надані позивачем докази її участі в будівництві фундаментів житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, внаслідок чого здійснили неправильний їх розподіл. Крім того, апеляційний суд, встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо відмови в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, неправильно застосував до вказаних правовідносин положення статті 60 СК України, та безпідставно та необґрунтовано виключив з обсягу спільного майна подружжя, спірний автомобіль та будівельні матеріали, які були використані для будівництва господарських будівель та споруд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення.

Позиція та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 , на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська