Провадження №4-с/760/29/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря Каліш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві Лебедєвої Людмили Юріївни, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 18.12.2019 р. звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

визнати дії Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві Лебедєвої Людмили Юріївни, при виконанні виконавчого провадження ВП №49683122 в частині складення довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19.03.2018 р. №346/13, неправомірними;

скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 19.03.2018 р. №346/13, складену Головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві ГТУЮ Лебедєвою Людмилою Юріївною у ВП 49683122;

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 29.11.2011 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі 2-6800/11 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

02.12.2011 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-6800/11.

15.12.2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Лебедєвою Л.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49683122 про стягнення аліментів.

Заявник ОСОБА_1 протягом 2011-2019 року самостійно сплачував та продовжує сплачувати аліменти у розмірі встановленому судом та будучи безробітним перераховував аліменти ОСОБА_2 із отриманої допомоги (дотації) по безробіттю засобами поштового зв`язку (поштовий переказ) на ім`я ОСОБА_2 (стягувача), про що свідчать надані копії документів.

Заявник ні разу не ухилявся від сплати аліментів та постійно надавав колишній дружині ( ОСОБА_2 ) фінансову допомогу навіть тоді, коли сума утриманих аліментів із заробітної плати перевищувала 50% від загального сукупного доходу, що явно суперечить рішенню суду щодо стягнення аліментів.

Сума нарахованої заборгованості по сплаті аліментів не відповідає дійсним обставинам справи, тому заявник просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лебедєвої Л.Ю. та скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментах від 19.03.2018 року № 346/13 як таку, яка нарахована безпідставно, а розрахунок зроблено невірно. Так, згідно інформації Головного управління статистики у Києві від 02.08.2019 року, отриманої на адвокатський запит, середня заробітна плата для даного регіону по м. Києву для працівників служб, що надають захисні послуги (охоронці) у 2012 році становила 1982,19 грн., для найпростіших професій у 2012 році складала 1929,36 грн., водіїв готранспортних засобів та мототранспортних засобів у 2012 році складала 196,82 грн.

Середня заробітна плата для працівників служб, що надають захисні послуги (охоронці) у 2016 році становила 3458,37 грн., для найпростіших професій у 2016 році складала 3390,33 грн., водіїв автотранспортних засобів та мототранспортних засобів у 2016 році складала 5014,48 грн., тобто максимальний дохід (заробітна плата) для працівників даної категорії не перевищувала 5014,48 грн.

З дня набрання рішенням законної сили з 02.12.2011 року ОСОБА_1 працював водієм на ТОВ «КБФ» та отримував заробітну плату у розмірі 1838,00 грн. із якої по рішенню суду самостійно сплачував аліменти у розмірі 1/3 від отриманого доходу.

Згідно відомостей (запис) з трудової книги ОСОБА_1 з 05.09.2014 року звільнений із ТОВ «КБФ» за угодою сторін та з 01.10.2014 року по 01.08.2015 року перебував на обліку у Київському міському центрі зайнятості Солом`янської районної державної адміністрації міста Києва та отримував соціальну допомогу по безробіттю у середньому розмірі 816,99 грн. щомісяця з яких самостійно сплачував аліменти.

Заявник має малолітню дитину від другого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також на утриманні у заявника перебувають його непрацездатні батьки, які проживають разом з ним та потребують постійного догляду та лікування.

У період з 01.10.2014 року по липень 2017 року заявник ОСОБА_1 ніде не працював та перебував по догляду за дитиною та не отримував заробітної плати та не мав ніяких доходів.

З серпня 2015 року по липень 2017 року заявник не отримував допомогу по безробіттю та в даний період продовжував сплачувати аліменти у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку згідно з рішенням суду. Щоб сплатити аліменти, кошти позичав у своїх рідних та знайомих.

Заявник постійно звертався до Державної виконавчої служби Солом`янського РУ ГТУЮ у м. Києві та надавав державному виконавцю документи, які підтверджують перерахування аліментів. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження дані документи в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

У той же час, на кошти дружини ( ОСОБА_5 ) заявник проводив відрахування аліментів у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, як зазначено у рішенні суду по стягненню аліментів, що призвело до погіршення відносин в сім`ї.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 змушений був звернутися до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки відрахування із заробітної плати перевищували 50% його доходу, що позбавило ОСОБА_1 та його сім`ю засобів для існування.

21.11.2018 року Солом`янський районний суд м. Києва задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів із 1/3 до 1/6 частини його заробітку (доходу).

Незважаючи на рішення суду про зменшення розміру аліментів, державна виконавча служба продовжувала стягувати з ОСОБА_1 понад 50% від отриманої заробітної плати, враховуючи, що по рішенню суду по справі 752/17740/15-ц із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 від усіх отриманих доходів (тобто 16,67%).

Загальна сума утриманих аліментів з ОСОБА_1 перевищує 50% та становить 66,67%, що порушує права скаржника та позбавляє його засобів на існування.

Згідно відповіді від 02.08.2019 року (вих. № дв/32) Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ м. Києва на адвокатський запит, в якому зазначено, що згідно довідки-розрахунку Солом`янського РВ ДВС станом на 19.03.2018 року рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 63609,72 грн., та зазначено середню заробітну плату з якої нараховувались аліменти у 2016 році у розмірі 11094,00 грн. Вказану суму заробітної плати ОСОБА_1 ніколи не отримував і не отримує. Максимальний розмір заробітної плати за вказаний період не перевищував 4000 грн.

Заявник вважає, що державним виконавцем не вірно застосовано норми ст. 195 СК України щодо визначення заборгованості.

Вказана сума заборгованості не відповідає дійсності враховуючи, що ОСОБА_1 з 18.04.2011 року працював водієм на ТОВ «КБФ» та отримував у грудні 2011 року заробітну плату у розмірі 1838,00 грн., та відповідно з даної суми за вичетом утриманих податків сплачував аліменти у розмірі 1/3 від суми отриманого доходу, тобто 502,39 грн., що і було перераховано стягувачу.

Тобто на момент коли рішення суду по сплаті аліментів набуло чинності ОСОБА_1 отримував заробітну плату у розмірі 1838,00 грн. із даної суми і повинна була нараховуватись заборгованість у разі несплати аліментів.

Згідно офіційного сайту «Пенсійного фонду України», де зазначено, що показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2015 рік становили - 3661,41 грн.; за 2016 рік - 4482,35 грн.; 2017 рік - 6273,45 грн.

Державний виконавець при нарахуванні заборгованості по аліментах повинен виходити із заробітної плати, яку боржник отримував на день визначення їх розміру, тобто на 02.12.2011 року.

Протягом 2011-2019 року ОСОБА_1 було сплачено аліментів в сумі 91836,33 грн.

Заявник не має заборгованості по сплаті аліментів у сумі 63609,72 грн., як зазначено у довідці-розрахунку державного виконавця.

Станом на 01.12.2019 року переплата по сплаті аліментів становить 22642,67 грн.

Отримані доходи ОСОБА_1 підтверджуються довідкою з Державної фіскальної служби у м. Києві отриманої на адвокатський запит.

27.07.2019 року заявник звернувся до Солом`янського ДВС ГТУЮ у м. Києві щоб дізнатися стан заборгованості по аліментах та дізнався, що дане виконавче провадження передано до Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві.

29.07.2019 року заявник звернувся до Шевченківського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Києві щоб дізнатися стан заборгованості по аліментах.

20.09.2019 року отримав відповідь та копію довідки-розрахунку від 19.03.2018 року зробленої головним державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві Лебедєвою Л.Ю., де зазначено заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 63609,72 грн.

Про наявність довідки-розрахунку заборгованості, заявник дізнався отримавши відповідь з Шевченківського ВДВС 20.09.2019 року.

27.09.2019 року не погоджуючись із даною сумою заборгованості заявник звернувся із заявою про скасування даної заборгованості по сплаті аліментів та зняття арешту з майна боржника до Шевченківського ВДВС, оскільки виконавче провадження ВП №49683122 на даний час перебуває в провадженні саме Шевченківського ВДВС.

До цього часу відповіді з Шевченківського ВДВС на дане звернення, так і не отримано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що своїми діями державним виконавцем Лебедєвою Л.Ю. порушено Закон України «Про виконавче провадження» та невірно зроблено розрахунок, а тому заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 р., відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві Лебедєвої Людмили Юріївни, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 .

Заявник та представник заявника адвокат Циба В.К. в судовому засіданні вимоги та доводи скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній, та надані докази.

Головний державний виконавець Солом`янського РВДВС ГТЮ в м. Києві в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Будь яких заперечень до суду не надходило.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення заявника та представник заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 29.11.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.10.2011 року до досянення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 02.12.2011 року 2-6800/11.

15.12.2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконачюї служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Лебедєвою Л.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49683122 про стягнення аліментів.

Постановою головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ в м. Києві Лебедєвою від 19.03.2018 року виконавче провадження № 49683122 передано до Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві.

Згідно довідки-розрахунку Солом`янського РВ ДВС від 19.03.2018 року №346/13, станом на 01.03.2018 року рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 63609,72 грн.

З вказаним розрахунком заборгованості заявник не погоджується, оскільки державним виконавцем не було вжито заходів, щодо встановлення реальних доходів боржника.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як передбачено частиною 1 статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 р. за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка діє із змінами та доповненнями, в т.ч. відповідно до наказу МЮУ № 2522/5 від 02.08.2018. Розділом ХУІ «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» визначені положення, що стосуються, зокрема й проведення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, вчинення державним виконавцем інших дій та прийняття рішень.

Так, зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника, зокрема, відповідно до пунктів 4-7 даної Інструкції, в редакції, чинній на час здійснення виконавчої дії чи прийняття рішення. Також у абз.2 п.4 зазначено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно довідки-розрахунку Солом`янського РВ ДВС від 29.03.2018 року №346/13, станом на 01.03.2018 року рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 61156,62 грн.

Заборгованість за аліментами визначена виходячи з фактичного заробітку (доходу). Заборгованість за аліментами в період коли платник не працював визначана виходячи із середньої заробітної плати працівника по м.Києву.

При цьому, державний виконавець Лебедєва Л.Ю., складаючи довідку від 19.03.2018 року не врахувала сплату боржником аліментів в вересні-жовтні 2016 року та в серпні 2017 року. Заборгованість за вересень 2016 року становить - 2441,67 грн., жовтень 2016 року - 2457,00 грн., серпень 2017 року - 0 грн.

Згідно ч.1 ст.70 З акону України «Про виконавчепровадження» визначений розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, який вираховується із сум, що залишились після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Наведений порядок визначення розміру аліментів передбачений у разі отримання платником доходів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, тоді як скаржник таких платежів не здійснює.

У випадку, коли платник аліментів не працює розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами ст.71 цього Закону та ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами ч.1 ст.70 цього Кодексу.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Що стосується вимог скаржника про стягнення понесених витрат на професійну правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Звертаючись до суду позивач надав договір про надання правничої допомоги №23/07-2019 від 23 липня 2019 року.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 15 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 в справі № 372/1010/16-ц, який з точки зору ч.4ст.263 ЦПК України має враховуватися судом.

При зверненні до суду позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в приведеному в позові розмірі.

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, відсутні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги заявника щодо оскарження дій головного державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Лебедєвої Л.Ю., пов`язаних зі складанням розрахунку заборгованості боржника по аліментам у виконавчому провадженні за №49683122 підлягають частковому задоволенню, в частині скасування довідки-розрахунку заборгованості по аліментам в частині, а саме за вересень-жовтень 2016 р. та серпень 2017 р.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Головного територіального управління юстиції в м. Києві Лебедєвої Людмили Юріївни в частині нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 у ВП №49683122 за вересень, жовтень 2016 року, серпень 2017 року.

Скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 №346/13 від 19.03.2018 року у ВП №49683122 в частині заборгованості по аліментах за вересень, жовтень 2016 року, серпень 2017 року. Встановити, що заборгованість за вересень 2016 року становить - 2441,67 грн., жовтень 2016 року - 2457,00 грн., серпень 2017 року - 0 грн., а всього заборгованість станом на 01.03.2018 року становить 61156,62 грн.

В решти скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С.І.Кушнір