Номер провадження: 22-ц/813/1730/20
Номер справи місцевого суду: 520/3777/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апелянційного провадження

27.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Дрішлюка А.І., дослідивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича, Державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рогатін Владислав Олексійович, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чернишева Наталія Георгіївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності, знесення самочинно збудованих двоповерхових будівель, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2018року заступниккерівника Одеської місцевої прокуратури № 1, що дії в інтересахдержави вособі Управліннядержавного архітектурно-будівельногоконтролю Одеської міської ради звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, знесення самочинно збудованих багатоповерхових будинків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав,що вході перевірки було встановлено, що на підставі рішення Народного суду м. Одеси від 26.12.1975 року було визнано право власності на 31/50 частку житлового будинку, який в цілому складається з житлова площа -19,1кв.м., загальна площа-38,3кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 , та 19/50 частки цього будинку за ОСОБА_7 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 13.09.2016 року за реєстровим №3-545, ОСОБА_8 перейшло у спадок 31/50 частки житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною контролю 04.08.2010 року зареєстровим №5-1669, ОСОБА_9 перейшло у спадок 19/50 часток зазначено будинку. В подальшому ОСОБА_8 на підставі договору дарування було передано ОСОБА_5 безоплатно 31/50 частку вище зазначеного будинку, у зв`язку з чим та на підставі висновку щодо технічної можливості виділу в окрему одиницю об`єкту нерухомого майна - садибний (індивідуальний) житловий, державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М., внесено зміни управо власності на об`єкт нерухомого майна та зареєстровано за ОСОБА_5 1/1 частки власності на житловий будинок. В подальшому Ѕ частка даного будинку була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року, та на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2017 року було відчужено Ѕ частку будинку ОСОБА_1 .. Проте, в подальшому зазначені частки вищевказаного будинку на підставі договорів купівлі-продажу були відчужені ОСОБА_4 , у зв`язку із чим на момент звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_4 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2554 від 21.06.2017 року та № 2545 від 2106.2017 року шляхом продажу ОСОБА_9 набули у власність по 1/2 частин житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В зареєстровано поділ нерухомого майна, в результаті якого зареєстровано спільну часткову власність по 1/2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, позивач вказує на те, що в процесі поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3кв.м., утворилось три нових об`єкти загальною площею 99 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), 104.8 кв.м. (АДРЕСА_1) та 106,2 кв .м . ( АДРЕСА_2 ). Разом з тим, як зазначає прокурор, згідно інформації, наданої Департаментом комунальної власності Одеської міської ради рішення щодо передачі у власність чи користування земельних ділянок, за адресоюАДРЕСА_3 , Одеською міською радою не приймались, звернення щодо оформлення землекористування за вказаною адресою до Департаменту не надходили. Окрім того, відсутні відомості щодо звернення за реєстрацією дозвільної документації на вищезазначені об`єкти будівництва.

Прокурор стверджує, що на земельних ділянках, що розташовані за адресоюАДРЕСА_3 , розташовані об`єкти незавершеного будівництва - три двоповерхові котеджі, і на момент перевірки на вищевказаних земельних ділянках велись будівельні роботи. Позивач посилається на те, що державним інспектором було видано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приписи щодо усунення порушення земельного законодавства, а саме оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3. у 30 денний термін з дня отримання припису. Крім того, в Управлінні відсутні будь-які відомості щодо звернення за одержанням права на виконання будівельних робіт за вказаною адресою. Враховуючи викладене, прокурор вважає, що оскільки забудовник ОСОБА_1 не тільки не виконав приписи Управління ДАБК ОМР щодо приведення у первісний стан об`єкту самочинного будівництва, а навпаки вжив заходи щодо незаконної реєстрації права власності на новостворений самочинний об`єкт будівництва, є всі підстави для знесення цього об`єкта самочинного будівництва.

Також, прокурор стверджує, що вказаний самочинно побудований ОСОБА_1 об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка йому не належить, а перебуває у власності територіальної громади м. Одеси. З посиланням на те, що записи про реєстрацію права власності на житлові будинки у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містять недостовірні відомості про наявність права власності на самовільно реконструйований об`єкт нерухомості, прокурор вважає, що вони підлягають скасуванню за рішенням суду, як і реєстрація права власності на самовільно реконструйований об`єкт нерухомості, а договори купівлі-продажу повинні бути визнані недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року вирішено позовні вимоги Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задовольнити частково, вирішено скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 ; на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про внесення змін до права власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 ; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 12.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1238, від 12.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1234; від 16.08.2017 року зареєстрований в реєстрі за №1259; зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинно збудовані двоповерхові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; та стягнути відповідачів витрати по сплаті судового збору. В решті позовних вимог вирішено відмовити (т.3, а.с.65-91).

21 січня 2019 року ОСОБА_1 через канцелярію Київського районного суду м. Одеси подав апеляційну скаргу на рішення від 10 грудня 2018 року. В якій просив скасувати частково рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року, а саме відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (т.3,а.с 97-104).

25 травня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Колесніков Г.Я.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року вважати неподаною та повернуто апелянту у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору (т.3,а.с 112-113).

24 липня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на вищезазначене рішення, в які апелянт просила суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначала, що оскаржуваним рішенням було незаконно позбавлено апелянта права власності на житлові будинки, оскільки вони були набуті апелянтом у відповідності до вимог діючого законодавства та зовсім не взято судом до уваги та не надано належної оцінки жодним із доводів проти задоволення зазначеного позову, котрі були надані сторонами до суду першої інстанції. Крім того, апелянт зазначала, що в позивача відсутнє право на звернення із зазначеним позовом до суду, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності та відповідно право на звернення із зазначеними позовними вимогами мають право відповідні органи місцевого самоврядування. Також апелянт зазначала, що судом не взято до уваги той факт, що під час проведення зазначеної в позовній заяві перевірки відсутні дані про проведення фото-, відео фіксації виконання таких робіт (т.3,а.с 117-130).

Ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) провадження за вищевказаним рішенням було відкрито та ухвалою від 10 жовтня 2019 року призначено справу до розгляду.

30 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав через канцелярію Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що порушення відповідачем інтересів держави, а також наявність визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, ані в позовній заяві, ані в оскаржуваному судовому рішенні, не доведено. Відповідно, у заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 відсутнє право на звернення з даним позовом, а Одеська міська рада та Управління ДАБК Одеської міської ради за таким позовом, відповідно до ч.5 ст. 56 ЦПК України, статусу позивача не набувають. Крім того, апелянт вважає, що обставини, на які посилається суд І інстанції в оскаржуваному рішенні, не свідчать та не доводять факту виконання відповідачем ОСОБА_1 будівельних робіт із будівництва житлових будинків. Також, на думку апелянта жодні правові підстави та умови для здійснення Управлінням ДАБК ОМР, щодо ОСОБА_1 зазначених заходів ДАБК, внаслідок яких складено додані до позовної заяви акти, протокол приписи та постанови, були відсутні. Відтак, здійснення управлінням таких заходів відносно ОСОБА_1 від 15.08.2017 року виходило за межі наданих управлінню повноважень та визначеної для нього законом компетенції, а тому складені внаслідок здійснення таких заходів приписи та постанови є протиправними. Апелянт також вказує на те, що передбачені у ч.4, 7 ст.356 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» умов для знесення будинків відсутні. Наявність таких умов в оскаржуваному рішенні не доведена. Та судом першої інстанції не було доведено, що житлові будинки були збудовані відповідачем ОСОБА_1 саме у 2017 році, а тому є самовільними. Крім того, суд І інстанції жодним чином не довів, що саме знесення трьох житлових будинків, виникнення і перехід прав власності, на які були неодноразово зареєстровані у державному реєстрі та здійснено за нотаріально посвідченими угодами, дійсно відповідає інтересам суспільства. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року скасувати частково, а саме в частині, у якій було задоволено позовні вимоги, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

03 квітня 2020 року ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року було залишено без руху та надано апелянту строк на усунення недоліків, а саме, подання клопотання з наведенням поважних причини пропуску строку апеляційного оскарження.

22 квітня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано клопотання від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в якому представник пояснив, що 22 грудня 2018 року представником ОСОБА_13 було отримано повний текст рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року, про що є відповідна розписка. Апеляційна скарга подана 21.01.2019 року. Апелянт вказує, що не міг отримати ухвалу Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху та ухвалу Одеського апеляційного суду від 25.05.2019 року про повернення апеляційної скарги, оскільки проживав за адресою АДРЕСА_7 . Також вказує на те, що в матеріалах відсутні відомості про отримання його представником копії вищезазначених ухвал.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Разом з тим, у встановлений судом строк апелянтом не було наведено поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження, як було вказано в ухвалі Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) від 03 квітня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Так, додатково обґрунтовуючи причини поважності пропуску строку на звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що ним було подано апеляційну скаргу на вказане рішення (вперше) до Одеського апеляційного суду 21 січня 2019 року, але як дізнався з матеріалів справи його представник лише у січні 2020 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року (головуючий-суддя Колесніков Г.Я.) апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору. Апелянт зазначає, що не отримував ухвалу про повернення скарги, та ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, а дізнався про вказані обставини лише після ознайомлення з матеріалами справи.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання апелянтом копії ухвали Одеського апеляційного суду від 04 березня2019 року про залишення апеляційної скарги без руху (головуючий суддя Колесніков Г.Я.), датоване 06 квітня 2019 року (т.3, а.с 111). З цього моменту, розпочався строк на усунення недоліків виявлених судом, проте ухвала суду не була виконана та сторона з цього приводу не наводить жодних пояснень, обмежившись посиланням на те, що вона мешкає за іншою адресою. Разом з тим, і щодо цієї обставини апеляційний суд вважає за необхідним вказати на наступне. ОСОБА_1 вказував в позовній заяві та в апеляційних скаргах одну адресу, а саме АДРЕСА_8 . За вказаною адресою і були отримані наведені процесуальні документи, а саме ухвала Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху (головуючий суддя Колесніков Г.Я.), за вказаною адресою, також, було отримане рекомендоване повідомлення, датоване 06.04.2019 року, яке міститься в матеріалах справи (т. 3, а.с 111). Крім того, в матеріалах даної справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання апелянтом копії ухвали про відкриття провадження в справі Одеського апеляційного суду від 02.08.2019 року (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , датоване 22.08.2019 року (т.3 а.с 161). Також в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, про отримання апелянтом повістки про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_4 на ІНФОРМАЦІЯ_1 , датоване 28.10.2019 року (т.3, а.с 211). В своєму клопотанні апелянт вказує на те, що проживав за іншою адресою, а саме АДРЕСА_7 , однак вказана адреса не була вказана ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі, а була зазначена адреса АДРЕСА_8 , за якою і отримувалася поштова кореспонденція, відповідно до рекомендованих повідомлень наявних в матеріалах справи. При цьому проживання без реєстрації навіть тимчасового місця помешкання, тобто з порушенням законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», логі чно обумовлює те, що сторона несе всі ризики свого неповідомлення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З врахуванням вищенаведених обставин підстави пропуску строку оскарження, заявлені ОСОБА_1 , Одеський апеляційний суд визнає неповажними, а тому відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 185, 353, 354, 356, 357, 358 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк