КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № /381/495/19 Головуючий у 1 інстанції - Соловей Г.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1652/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного

суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство»

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2019 р.

в справі за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2019 р. частково задоволено позов Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме : стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 390,53 грн. та судовий збір 350,90 грн.; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, а саме : стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі - 180 503,31 грн. та судовий збір за подачу позову - 2 707,56 грн. та за подачу апеляції - 4 062,00 грн. (а.с.139, зв.), посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 29 серпня 2008 р. між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КВ-20/0825/08/1355*# (а.с.11).

За вказаним договором КС «Перше Кредитне Товариство» зобов`язалася надати відповідачеві ОСОБА_1 кредит у розмірі 25000 грн. (а.с.11,12).

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит протягом 36 календарних місяців від дати надання кредиту з умов щомісячної сплати процентів за користування кредитом що становить 0,148 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно Додатку №1 цього договору (а.с.12).

Згідно п.9.4. Кредитного договору передбачена відповідальність за порушення умов кредитного договору, зокрема у випадку прострочення сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасного повернення суми кредиту повністю або відповідної його частини, відповідач зобов`язалася сплачувати пеню у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» свої зобов`язання за кредитним договором виконала, перерахувавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., що підтверджується Видатковим касовим ордером від 29.08.2008 року (а.с.103) та не заперечується відповідачкою.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або ом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) ж та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно Карточки платежів по гривневому кредиту ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23 390,53 грн., і дана сума заборгованості не заперечувалася відповідачкою в судовому засіданні суду першої інстанції та вона погодилася її сплатити.

Що стосується нарахування процентів, то нарахування процентів, згідно Договору, відбувається згідно Додатку №1 (Графік платежів), щомісячно до 29 числа кожного місяця (п.4.4. Договору).

Кредит надавався на 36 місяців, і згідно Графіку платежів діяв з 29.08.2008 року по 2011 р., про що було зазначено в Карточці платежів по гривневому кредиту наданому до позову, «Планова дата закриття кредиту 28.08.2011 року» (а.с.13).

Таким чином, нарахування процентів згідно Договору відбувалося щомісячними платежами.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяці - до 28.08.2011 року включно.

Тому, у межах строку кредитування до 28 серпня 2011 року відповідачці належало, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 29 числа кожного місяця.

Починаючи з 29 серпня 2011 року, відповідачка зобов`язана була незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, вимога абз.2 ч.1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (справа № 444/9519/12 від 28.03.2018 року), який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів України.

Тому, суд правильно вважав, що не можуть бути взяті до уваги заперечення позивача, викладені у відповіді на відзив, що договір діяв з моменту його підписання сторонами і до моменту виконання всіх зобов`язань позичальника за договором перед кредитодавцем.

До того ж, позивач посилався на те, що відповідачка не здійснювала регулярні щомісячні платежі, як було передбачено графіком платежів.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів пеню за прострочення платежів.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.2, 3 ст.549 ЦК України).

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Згідно параграфу 2 гл.49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується, ї розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до п.1 ч.2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч.1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, даючи правову оцінку ст.266 і ч.2 статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Згідно Карточки платежів по гривневому кредиту, розрахунок пені здійснено з 21.02.2009 р. по 30.01.2019 р.; сума пені нарахована за період з 21.02.2009 р. по 10.08.2015 р.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 06.02.2019 р.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тому, суд правильно вважав, що вимоги про нарахування за кредитними зобов`язаннями пені понад строку позовної давності в один рік суперечать вимогам чинного законодавства, а тому, в цій частині позову слід відмовити.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за даним кредитним договором, 29.08.2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №КВ-20/0825/08/1355*#, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитною спілкою по зобов`язаннях позичальника ОСОБА_1 , що витікають із кредитного договору № КВ-0825/08/1355*# від 29.08.2008 року (а.с.15).

Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати перед кредитодавцем за виконання боржником всіх його зобов`язань за кредитним договором з додатками до нього, укладеного між Кредитодавцем і боржником, у випадку неналежного виконання останнім своїх зобов`язань. У випадку прострочення боржником терміну платежу поручитель зобов`язаний негайно виконати зобов`язання боржника, строк виконання яких вже настав (п. 2.4 Договору поруки).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, починаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом ОСОБА_1 узяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 серпня 2011 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Таким чином, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно графіку платежів, щомісячно до 29 числа кожного місяця.

Суд встановив, що ОСОБА_1 свій останній платіж сплатила 24.10.2008 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 29 листопада 2008 року включно, який вона не здійснила, а тому згідно п.п.2.1 договору кредитування 30 листопада 2008 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячного року для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Така Правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.1918 року у справі № 6-3087цс16.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з поручителя (відповідача) ОСОБА_2 коштів за кредитним договором не підлягають задоволенню т.я. позивачем не було пред`явлено в судовому порядку вимогу в межах строку дії поруки тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Верховний Суд України в постанові від 05.07.2017 року у справі №6-509цс17 висловив правову позицію про те, що за змістом частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, відповідачі у відзиві на позовну заяву зазначили про пропуск позивачем строку позовної давності до вказаних правовідносинах.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що при укладенні даного Договору сторони змовилися про збільшення строку позовної давності тривалістю 10 років.

Однак, суд не може погодитися з доводами позивача, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд України в Постанові № 6-1824цс15 зробив правовий висновок стосовно збільшення сторонами позовної давності.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст.6 ЦК країни).

За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягай згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом формою відповідає вимогам ст.6 і ч.1 ст.259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, враховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Так, згідно п. 12.7 договору строк позовної давності застосовується тривалістю у 10 років.

Між тим, у договорі не деталізовано про збільшення якої позовної давності домовилися сторони, за всіма, або за окремими вимогами, а тому за змістом і формою така домовленість не відповідає вимогам ст.6 і ч.1 ст.259 ЦК України, тому не може бути застосована судом.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» - залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2019 р. - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :