Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6143/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

08 травня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,

при секретарі - Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи

за довіреністю Молчанович Н . О . ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з листопада 2012 року по лютий 2014 року, вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у «цивільному» шлюбі. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вказує, що з кінця лютого 2014 року спільне проживання, а також фактичні сімейні відносини між ними було припинено, на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, у результаті чого у них розвинулась неприязнь один до одного і було втрачено почуття любові та поваги.

Після фактичного розірвання «цивільного» шлюбу їхня спільна дитина - ОСОБА_5 залишився проживати разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Крім того, після фактичного припинення між ними відносин «цивільного» шлюбу, батько дитини - ОСОБА_4 почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу її не відвідав ані за місцем її проживання, ані за місцем розташування дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 10 «Ялинка», життям та поведінкою сина не цікавився.

До того ж, відповідно до акту-обстеження житлово-комунальних та моральних умов життя неповнолітнього ОСОБА_5 від 06.06.2019 №37, затвердженого головою комісії дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №10 «Ялинка» ОСОБА_6 - дитина забезпечена житлом та увагою з боку матері. Фактичне місце проживання ОСОБА_5 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира має дві кімнати та перебуває у спільній власності її батька, ОСОБА_7 , її матері, ОСОБА_8 , та у її, ОСОБА_1 . Позивачка також вказує, що вона має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя свого сина ОСОБА_5 , а також нею виконано всі можливі та законні дії для підтвердження належних умов проживання дитини.

Позивачка зазначає, що вона працює в Інституті Держави і права імені В.М. Корецького НАН України на посаді старшого наукового співробітника відділу кримінального права, кримінології та судоустрою і її сумарна заробітна плата за період з липня 2018 року по липень 2019 року складає 91297 грн. 52 коп. Також, вона працює у Вищому навчальному закладі «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту» на посаді доцента і її дохід з 03.09.2018 по 30.06.2019 склав 26309 грн. 78 коп. До того ж, вона має заощадження у банківських установах: у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - загальна сума коштів становить 8500,20 доларів США; у ПАТ «Державний ощадний банк України» - загальна сума коштів становить 6000 доларів СІІІА; у ПАТ «КБ Приватбанк» - загальна сума заощаджень становить 7000,01 доларів США. Таким чином, на її думку, рівень її доходів є достатнім для забезпечення належного рівня життя дитини, його всебічного розвитку, задоволення матеріальних та духовних потреб тощо.

Як вбачається з документів доданих до цього позову, вона, ОСОБА_1 , у повній мірі несе всі витрати пов`язані з матеріальним забезпеченням та духовним розвитком сина ОСОБА_5 , а саме витрати пов`язані із його навчанням, оздоровленням, всебічним розвитком, забезпеченням належних умов проживання, забезпеченням необхідними особистими речами (одяг, іграшки, книги тощо). Таким чином, на її думку, за сукупністю доданих до позовної заяви документально підтверджених доводів, можна прийти до висновку про забезпечення нею достатнього рівня матеріального та духовного розвитку сина та повної відсутності такого забезпечення з боку відповідача.

Відповідач не тільки не виконує своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та матеріального забезпечення дитини, а й обов`язків щодо сплати аліментів, покладених на нього рішенням суду. Так, 22.05.2015 Придніпровським районним судом міста Черкаси винесено рішення у справі №711/2240/15-ц, яким з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2016 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

15.06.2015 Придніпровським районним судом міста Черкаси видано виконавчий лист у вищевказаній справі, який у подальшому направлено судом до органів державної виконавчої служби. Однак, фактично відповідач не сплачував та не сплачує аліментів на утримання дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.07.2019 № 58021, вбачається, що борг відповідача по сплаті аліментів, станом на липень 2019 року становить 57671 грн. 30 коп.

Встановити фактичне місцезнаходження відповідача не виявляється можливим, оскільки теперішнє місце проживання відповідача їй не відомо, а також він змінив контактні номери телефонів, які також невідомі. Від спільних знайомих вона дізналася, що ОСОБА_9 працює за кордоном, разом з тим, за інформацією Державної міграційної служби України, станом на 26.04.2018, за оформленням документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання він не звертався.

За фактом злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), нею було подано відповідну заяву до поліції про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України. На даний час триває досудове розслідування та проводяться слідчі (розшукові) дії задля встановлення всіх обставин справи, зокрема, фактичного місцезнаходження відповідача.

Отже, відповідач від моменту народження дитини і до цього часу не належно виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком свого сина, не бере участі у його вихованні, не сплачує будь-яких коштів на утримання дитини, у тому числі не виконує рішення суду щодо сплати аліментів. Відповідно ОСОБА_4 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та покласти на відповідача витрати по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/6143/19 (т. 1 а.с. 105).

Ухвалою суду від 30.08.2019 вказану цивільну справу прийнято, відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей Черкаської міської ради. До того ж, сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи (т. 1 а.с. 108-110).

Крім того, ухвалою суду від 04.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні (т. 2 а.с. 26).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі на підставі обґрунтування, що висвітлене у позовній заяві. З 2014р. батько не зщ`являється до дитини, не цікавиться сином. Просила стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Сторони разом, за спільною заявою зареєстрували сина в органах РАЦСу. Місце знаходження відповідача їй не відоме. Син батька взагалі не знає, її батько (дідусь) постійно займається сином - роблять уроки, займаються спортом тощо. Добровільно вирішити питання щодо дитини вона не змогла, оскільки не знає місце знаходження батька. Відповідач не утримує сина і знає місце проживання сина. Позивачка не створює перешкод для спілкування та виховання батьком сина.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано.

У судовому засіданні представниця третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю Молчанович Н.О. не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, зазначила, що батько дитини - ОСОБА_4 не відноситься до кола родини позивачки. Органом опіки та піклування м. Черкаси прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_5 . До того ж, дитина ОСОБА_5 не знає і не пам`ятає зовсім свого батька, що підтверджує той факт, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 . Крім того, хлопчик усвідомлює, що у нього батька немає. Встановлено, що мати дитини нічого негативного про батька синові не розповідає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона з позивачкою товаришують досить давно. Відповідача вона бачила останній раз на дні народження ОСОБА_5 у 2014 році. Як їй відомо, позивачка не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте, він ніякої зацікавленості щодо сина не проявляє. Вона ніколи не бачила і не чула, щоб відповідач після припинення стосунків із позивачкою, цікавився своїм сином чи передавав йому якісь подарунки. Із ОСОБА_5 вона ніколи не говорила про те, чи знає він свого батька і чи спілкується з ним.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що товаришує з ОСОБА_1 із 1996 року і є хрещеною мамою ОСОБА_5 . З відповідачем вона бачилась декілька разів, останній раз це було 27.07.2014. У свого похресника ОСОБА_5 вона ніколи не запитувала про те, чи знає він свого батька і чи спілкується з ним, але чула у розмові ОСОБА_5 і її сина, що той казав, що у нього немає батька.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є сусідкою позивачки і вони спілкуються між собою з 2014 року. Позивачка та її син ОСОБА_5 проживають у квартирі з батьками ОСОБА_1 . Інші особи з ними не проживають. Також зазначила, що їй не відомо про те, чи надає батько будь-яку матеріальну допомогу на утримання свого сина ОСОБА_5 .

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_4 , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце проведення розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка.

Заслухавши думку позивачки, представниці третьої особи та покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.08.2013 (т. 1 а.с. 10). Спору про батьківства немає.

Також встановлено, що сторони по справі у шлюбі не перебували.

За рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2015 по справі № 711/2240/15-ц стягнуто із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2015 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 65, 66).

Відповідно до даних довідки-розрахунку №58021 від 09.07.2019, яка видана старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Расторгуєвим С.С., - заборгованість зі сплати аліментів гр. ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за період з 16.03.2015 по 01.07.2019 становить 57671 грн. 30 коп. (т. 1 а.с. 95, 96).

Крім того, за фактом, злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), 26.07.2019 ОСОБА_1 подала відповідну заяву до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України. На даний час триває досудове розслідування та проводяться слідчі (розшукові) дії задля встановлення всіх обставин справи, зокрема, фактичного місцезнаходження відповідача (т. 1 а.с. 102-104).

Також, відповідно до акту обстеження житлово-комунальних та моральних умов життя неповнолітнього ОСОБА_5 № 37 від 06.06.2019, складеного комісією дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 10 «Ялинка», побутові умови проживання сім`ї ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 задовільні, матеріальний стан сім`ї - забезпечений, хлопчик має окремий куточок для навчання, відпочинку, для забезпечення потреб малолітнього ОСОБА_5 матір`ю створені належні умови, син отримує належне виховання та догляд, забезпечений всім необхідним, емоційний контакт між матір`ю і ОСОБА_5 хороший (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до висновку № 100/30-03-03 від 24.02.2020 виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час розгляду справи, даний висновок батьком ОСОБА_4 не оскаржувався.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - ОСОБА_4 дошкільний навчальний заклад, де навчається його син ОСОБА_5 , не відвідував, не цікавиться життям сина, його успіхами та проблемами. Батько тривалий час із сином стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, у тому числі і на його лікування та реабілітацію.

Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 (у редакції на час спірних правовідносин), зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Слід зазначити, що з 18.03.2020 діє редакція п.2 ч.1 ст. 164 СК України, за якою передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Під час розгляду справи встановлено факт системного невиконання ОСОБА_4 обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; батько, тобто, відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дитини і таких намірів не має, навіть на час розгляду даної справи. На думку суду, ОСОБА_4 , як батько дитини не виконує батьківські обов`язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, проблемами, не приймає участі у його вихованні, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, не забезпечує йому необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин.

Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що мати дитини чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із сином. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із сином та виховувати його.

Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, № 100/30-03-03 від 24.02.2020 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є наслідком винної поведінки відповідача, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина. При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки буде повністю відповідати її інтересам.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітньої дитини.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (квитанція № 0.0..1 від 09.12.2019), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Декларацією ООН прав дитини (1959), Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 (гр.-н України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , код дані відсутні, паспорт дані відсутні, зареєстрований: АДРЕСА_3 ) батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути із ОСОБА_4 (гр.-н України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , код дані відсутні, паспорт дані відсутні, зареєстрований: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , код НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768грн. 40коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька