Справа № 729/4/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Ярошенко А.В., за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

Позивачка у позовній заяві до суду просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на виховання та утримання синів не надає, тому вона змушена звернутися до суду.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, в заяві до суду просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення обгрунтував тим, що він постійно утримує своїх неповнолітніх дітей, купує їм продукти харчування, про що надав чеки на придбання ним товарів для дітей. Крім того вказав, що мала заробітна плата позивачки на дає можливості самостійно утримувати їй дітей. Тому без його матеріальної допомоги, діти не мали б належного матеріального забезпечення, яке вони мають на даний час. Влітку він завжди возив дітей на море та купував речі до школи. Вважає, що заявляючи позовні вимоги та вказуючи підставу позову, позивачка заводить суд в оману, зазначаючи в ньому неправдиві дані .

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожний окремо дали показання суду про те, що вони проживають із сторонами по справі по сусідству і мають гарні відносини. Про те, скільки відповідач має в місяць доходу та скільки надає на утримання дітей щомісячно їм не відомо. Відповідач є добрий господар і робить багато чого по господарству. На їхню думку, він як чоловік забезпечує дітей.

Вислухавши відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_1 (а.с.3), НОМЕР_2 (а.с.4 );

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Бобровицької міської ради від 26.12.2019 № 2858, ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 , разом з нею проживають неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.7);

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частині 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, суд повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги діючого законодавства, бажання позивачки, щоб відповідач сплачував аліменти в офіційному порядку в частці від його доходу, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідачем у судовому засіданні на підтвердження своїх заперечень не доведено, що він добровільно та на постійній основі матеріально забезпечує дітей у сумі, достатній для задоволення їх розумних потреб, тому правові підстави для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дітей, як того просив відповідач у справі, відсутні. Не підтвердили даний факт і свідки, які були допитані у судовому засіданні. Суд не може прийняти до уваги, як належний та допустимий доказ надані суду відповідачем чеки на придбання продуктів харчування на підтвердження того, що виключно він несе витрати на матеріальне забезпечення дітей тому, як всі чеки не містять даних про те ким придбавалися товари і чи дійсно вони були використані для дітей та забезпечували потребу їх на належному рівні.

Що стосується розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує той факт, що відповідач не працює, але зі слів матеріально забезпечений, є фізично здоровою працездатною особою, офіційно аліменти іншим особам не виплачує, інших утриманців не має, а також виходячи з того, що сторони зобов`язані однаково на рівних умовах забезпечувати рівень життя їхньої дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що слід задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати принципу відповідальності відповідача за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку неповнолітніх дітей і він не погіршить критично його матеріальний стан, буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності, буде достатній для задоволення потреб дітей відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даному випадку позов подано до суду09.01.2020.

На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., від сплати яких позивачка була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, ст. ст. 180, 182, 183 СК України, ст. ст. 10, 12, 258, 259, 263, 264, 268, 354, 430 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає в АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований в АДРЕСА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача (доходу) щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 09.01.2020 і продовжуючи до їх повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.І. Бойко