Дата документу 26.10.2020 Справа № 333/7282/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2923/20 Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Є.У.№ 333/7282/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

із апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника адвоката Никоненко Ірини Станіславівни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. Зазначав, що 23.12.2008 сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за договором станом на 31.10.2019 утворилась заборгованість у сумі 352 999,78 грн., із яких 5 186,27 грн. - заборгованість за кредитом; 347 234,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 579,31 грн. - заборгованість за пенею. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення всієї суми заборгованості, просив суд стягнути з відповідача на користь Банка заборгованість у розмірі 127 333,12 грн., із яких: 5 186,27 грн. - заборгованість за кредитом; 122 146,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 23.12.2008 року по 30.05.2018 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 5 186,27 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 966,35 грн., а разом заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2018 року у розмірі 19 699,47 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» - 297,19 грн. витрат по сплаті позивачем судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, розміру заборгованості, отримання нових кредитних карток. Суд допустився арифметичної помилки, оскільки сума заборгованості за кредитом і відсотками складає не 19 699,47 грн., як зазначено у судовому рішенні, а 12 152,62 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідачки, суд першої інстанції безпідставно та помилково дійшов до висновку , щодо розрахунків та стягнення з останньої заборгованості за відсотками за період з 23.12.2008 по 30.05.2018 року з розрахунку погодженої сторонами процентної ставки 2,5% на місяць, що складає 6 966,35 грн. оскільки позивачем не доведено та наявність наданими доказами факт наявності заборгованості відповідно до договору б/н від 17.02.2009 року.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані позивачем по справі 07.09.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - неспроможними. На підтвердження факту укладання кредитного договору і умов кредитування Банк надав суду анкету-заяву і довідку про умови кредитування, які підписані позичальником і в яких міститься інформація про всі суттєві умови договору, зокрема щодо відсоткової ставки 2,5% на місяць. Відповідачці був відкритий картковий рахунок, видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт. В подальшому по закінченню строку дії кредитної картки позичальник отримала ще п`ять карток, кредитний ліміт неодноразово змінювався. Відповідач активно користувалася картковим рахунком, вносила періодичні платежі на погашення кредиту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.2012 №578/5.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні з огляду на таке.

Встановлено, що 23.12.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з відповідачем по справі, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць (30 % річних) з розрахунку 360 днів у році. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_2 погоджується з тим, що дана заява від 23.12.2008 року разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, є укладений між нею та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг. Також, в заяві зазначено, що своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в даному банку. За домовленими сторонами умовами, зазначеними в цій заяві, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки (4 роки). Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватись, як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки № НОМЕР_1 . Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт (а.с. 8).

Відповідно до інформації, яка міститься у вищевказаній заяві від 23.12.2008 року, що на її підставі відкритий картковий рахунок 23.12.2008 року та 17.02.2009 року ОСОБА_2 була видана кредитна картка № НОМЕР_2 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 підписала не лише заяву від 23.12.2008, а й Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.02.2009, в якій зазначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом 2,5 % на місяць (30 % на рік), встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені за прострочення зобов`язання - це сума двох видів пені, а саме: 1-й вид пені = базова процентна ставка за договором /30 (нараховуються за кожен день прострочення); 2-й вид пені = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; інше (а.с. 9).

Відповідно до Довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 за картковим рахунком № НОМЕР_2 , кредитний ліміт змінювався в період з лютого 2009 року по листопад 2013 року в межах суми від 250 грн. до 5 210 грн. Остання зміна кредитного ліміту 19.11.2013 - встановлення кредитного ліміту в сумі 5 210 грн., який 01.11.2019 змінено на кредитний ліміт «0,00 грн.» (а.с. 97).

Відповідно до Довідки від 23.04.2020 на підставі вищевказаного кредитного договору ОСОБА_2 були видані картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , остання з них має термін дії до 10.2021 (а.с. 68, 96).

Згідно з наданою випискою кредитного рахунку по основній картці № НОМЕР_2 за період з 01.12.2008 по 23.04.2020, відкритого на підставі вищезазначеної заяви, ОСОБА_2 активно та систематично користувалася кредитним коштами: здійснювала покупку товарів, переведення коштів на інші карткові рахунки, знімала готівку через банкомати, періодично поповнювала картковий рахунок, тощо, передостанній здійснено платіж - 23.01.2020 року, останній - 21.02.2020 року. Тобто, відповідач по справі, за вказаний у виписці період постійно користувалася карткою, із заявою щодо припинення користування карткою, її закриття до банку не зверталась (а.с. 60-63, 90-94).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З виписки кредитного рахунку ОСОБА_2 вбачається, що остання не належним чином виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення тіла кредиту (простроченого тіла кредиту) та процентів за користування кредитними коштами, погоджені сторонами по справі у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 23.12.2008 та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 07.02.2009, що призвело до виникнення кредитної заборгованості по даним платежам.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.10.2019 року, станом на 31.10.2019 року, ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем у розмірі 352 999 грн. 78 коп., яка складається з наступного: 5 186 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 347 234 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. з заборгованість за комісією; 579 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею (а.с. 5-7).

Доказами, які підтверджують наявність вищевказаної заборгованості у відповідача по сплаті тіла кредиту (простроченого тіла кредиту) та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій, в даному випадку виписка з особового рахунку.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 186,27 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 3 212 грн. 91 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1 973 грн. 36 коп.) є обґрунтованими.

Визначаючи розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції врахував таке.

За погодженими сторонами умовами кредитування у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 23.12.2008 та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.02.2009, проценти за користування ОСОБА_2 кредитними коштами мали нараховуватись у розмірі 2,5 % в місяць (30 % на рік), домовленість щодо подальшої зміни позивачем процентної ставки за даним кредитним договором, в тому числі в односторонньому порядку в цій заяві та Довідці відсутні.

При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти у погодженому сторонами розмірі 2,5 % в місяць (30 % на рік) банком нараховувались в період з 24.02.2009 по 31.08.2014 (включно), з 01.09.2014 по 31.03.2015 нараховувалась процентна ставка 2,9 % на місяць (34,8 % на рік), з 01.04.2015 по 30.05.2018 нараховувалась процентна ставка 3,6 % на місяць (43,2 % на рік).

В період після 30.05.2018 по 31.07.2019 банком нараховувалась також процентна ставка 3,6 % на місяць (43,2 % на рік), та з 20.08.2019 по 31.10.2019 процентна ставка не нараховувалась та складала «0 %». Банк за останні вказані періоди відсотки не просить стягнути з відповідача.

Банк обґрунтовує зміну розміру процентної ставки та нарахування заявленої заборгованості по процентами посиланням на Умови та правил надання банківських послуг.

Позивачем до позовної заяви додано Копію Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Оцінюючі даний письмовий доказ, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять датованого підпису позичальника, а тому суд критично ставиться до даного письмового доказу та визнає його неналежним доказом по справі, оскільки не можливо достеменно знати, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакції, що надана суду.

З огляду на вищезазначене, Банком не доведені підстави для зміни ним процентної ставки по цьому кредитному договору в односторонньому порядку. Тому розрахована за збільшеними банком процентними ставками заборгованість є порушенням приписів статті 1056-1 ЦК України і не може бути заявлена відповідачу до стягнення.

З досліджених доказів вбачається, що строком кредитування по даному кредитному договору є період з 23.12.2008 по жовтень 2021 (по кінцевий строк дії останньої кредитної картки, виданої позивачем відповідачу за цим кредитним договором).

Банк просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по відсоткам за період з 23.12.2008 по 30.05.2018 з урахуванням процентної ставки починаю з 2,5 % на місяць по кінцевим нарахованим відсоткам 3,6 % на місяць.

Проте з урахуванням вищевказаного, суд дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованість по процентам за період з 23.12.2008 по 30.05.2018 року (включно) з розрахунку погодженої сторонами процентної ставки - 2,5 % на місяць (30 % на рік).

З урахуванням розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 31.08.2014 (остання дата нарахування) заборгованість за відсотковою ставкою 2,5% на місяць заборгованість за процентами, нарахованими за узгодженою процентною ставкою, становила 1 780,08 грн.

За подальший період проценти слід розрахувати також за базовою ставкою 2,5% на місяць (30 % річних з урахуванням, що 360 днів у році):

з 01.09.2014 по 30.05.2018 року кредиту становила 5 186 грн. 27 коп. (3 472 грн. 22 коп. + 1 714 грн. 05 коп.), тому сума відсотків буде становити: 5 186 грн. 27 коп. х 30 : 100 : 360 х 1 367 (днів прострочення сплати процентів за даний період) = 5 908 грн. 02 коп.

Отже всього заборгованість по відсоткам за весь період, який позивач просить стягнути з відповідача на користь банку (з 23.12.2008 по 30.05.2018 ) з урахуванням 2,5 % на місяць (30 % річних з урахуванням 360 днів в році) становить: 1 780 грн. 08 коп. + 5 186 грн. 27 коп. = 6 966 грн. 35 коп., тому саме такий розмір заборгованості по відсоткам підлягає стягненню.

За погодженими сторонами умовами кредитування у вищевказаній заяві про надання банківських послуг від 23.12.2008 та у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.02.2009 , передбачена сплата позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості та погоджений її розмір, та комісій.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Однак, банк вимоги до відповідача щодо стягнення з неї на його користь заборгованості за пенею у розмірі 579 грн. 31 коп. не заявляв.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і стягнення з позичальника на користь Банку кредитної заборгованості за тілом кредиту на суму 5 186,27 грн., за відсотками у розмірі 6 966 грн. 35 коп., що разом становить 12 152, 62 грн.

Допущена судом першої інстанції арифметична помилка не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Вказаний недолік підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є безпідставними.

На підтвердження факту укладання кредитного договору і умов кредитування Банк надав суду анкету-заяву і довідку про умови кредитування, які підписані позичальником і в яких міститься інформація про всі суттєві умови договору, зокрема щодо відсоткової ставки 2,5% на місяць. Відповідачці був відкритий картковий рахунок, видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт. В подальшому по закінченню строку дії кредитної картки позичальник отримала ще п`ять карток, кредитний ліміт неодноразово змінювався. Відповідач активно користувалася картковим рахунком, вносила періодичні платежі на погашення кредиту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Мінюсту від 12.04.2012 №578/5.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 376, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Никоненко Ірини Станіславівни задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2020 року по цій справі змінити в частині визначення загального розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 23.12.2008, та визначити до стягнення 12 152, 62 грн.(дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві гривні 62 коп.) .

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська