Житомирський апеляційний суд
Справа №283/582/19 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 28 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О.

у цивільній справі №283/582/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив суд стягнути із ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 3 505,54 грн. та моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що в результаті протиправних дій відповідача був пошкоджений його автомобіль. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», то останнє виплатило в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, за вирахуванням франшизи в розмірі 1000 грн., 36 895,78 грн. Таким чином страхова компанія визначила, що розмір матеріальної шкоди становить 37 895,78 грн. Однак позивач не погодився з таким розміром матеріальної шкоди та замовив автотоварознавче дослідження свого автомобіля, вартість якого становить 1 500 грн. При його проведенні було встановлено, що розмір заподіяної шкоди становить 38 901,32 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач повинен доплатити позивачу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 505,54 грн. (38901,32+1500-36895,78=3505,54). Крім того, пошкодженням автомобіля позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 000 гривень. У зв?язку з цим просив позов задовольнити.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2 104,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 461,04 грн.

У поданій через свого представника ОСОБА_3 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди у апелянта діяв страховий поліс, який був укладений з НАСК «Оранта». На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія розпочала розслідування обставин настання страхового випадку. В подальшому НАСК «Оранта» визначила суму грошового відшкодування та за приписами ст.36.2 Закону узгодила його з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим прийняла рішення про виплату узгодженої суми страхового відшкодування. При цьому, на стадії узгодження розміру страхового відшкодування позивач не здійснював жодних дій щодо оскарження результатів товарознавчого дослідження визначення матеріального збитку, а робить це лише після отримання коштів від Страхової компанії. Згідно Полісу, який укладений ОСОБА_1 з НАСК «Оранта», визначено ліміт відповідальності перед третіми особами за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. Також на замовлення позивача було проведено оцінку транспортного засобу «Mercedec Benz 230», згідно якого вартість матеріального збитку становить 38 901,32 грн. Однак, апелянт результат проведеної оцінки ставить під сумнів, оскільки вона була проведена без участі ОСОБА_1 , а її результати є більшим порівняно з оцінкою, що була виготовлена на замовлення Страховика. Окрім цього, позивач надав до суду Акт на виконання робіт з ремонту транспортного засобу, який укладено між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно якого вартість ремонту склала 38 000,00 грн. Однак даний доказ вважає недопустимим, так як у ньому відсутня дата його укладання та докази сплати коштів, які в ньому вказані на рахунок фізичної особи-підприємця. Тому, на думку апелянта, відповідна позовна вимога може бути пред`явлена до ОСОБА_1 виключно у разі перевищення ліміту відповідальності у 100 000,00 грн., що у свою чергу спростовує твердження суду про покладення на апелянта матеріальної шкоди в сумі 2 104,22 грн. Крім того вказує, що наявність діючого полюсу на момент ДТП виключає можливість стягнення з апелянта моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , хоча позивач мав право на пред`явлення відповідної вимоги до страховика, однак таким правом не скористався. Також вказує, що суд першої інстанції не вз`яв до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц та постанові Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №757/646/16-ц.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Малинського районного суду Житомирської області від 22.01.2019 року ОСОБА_1 21.12.2018 року о 15 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку на слизькій дорозі, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 230» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.7). За ці дії ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Оскільки постановою суду не встановлено, що ОСОБА_1 незаконно керував автомобілем «ВАЗ-2121» реєстраційний номер НОМЕР_1 , то суд вважає, що відповідач на відповідній правовій підставі володів вказаним автомобілем.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати заподіяну позивачеві моральну шкоду та різницю невідшкодованої страховою компанією майнової шкоди.

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Оскільки ОСОБА_1 визнаний винним у заподіянні шкоди ОСОБА_2 , і ця обставина встановлена судовим рішенням, то він повинен відшкодувати заподіяну йому шкоду.

Однак ОСОБА_1 застрахував свою цивільну відповідальність в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів (а.с.72). Згідно цього полісу та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000 тисяч гривень на одного потерпілого, а франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування - 1000 гривень.

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за заявою ОСОБА_2 визначила, що розмір шкоди, заподіяної останньому пошкодженням автомобіля, становить 37 895,78 грн. (а.с.14-15, 69-71). За вирахуванням франшизи потерпілому ОСОБА_2 було виплачено 36 895,78 грн.(а.с.16).

Разом з тим, ОСОБА_2 замовив товарознавче дослідження, відповідно до якого розмір заподіяної йому шкоди становить 38 901,32 грн.(а.с.17-29).

Тому позивачу залишилась не відшкодована матеріальна шкода в розмірі 2 104,22 грн.(38901,32-36895,78).

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На цьому наголошував і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 22.04.2019 року справа № 761/14285/16-ц. Зокрема він вказав, що суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.

За таких обставин рішення суду в цій частині вимог відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц та постанові Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №757/646/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки вони не є подібними спірним правовідносинам у даній справі.

Крім того, вирішуючи позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд обгрунтовано керувався статтями 23,1167 ЦК України.

Зокрема, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оцінюючи завдану позивачу моральну шкоду, суд також врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди і взяв до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та врахував інші обставини. Зокрема, тривалість строку, протягом якого позивач змушений здійснювати захист своїх прав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 22.05.2020 року.