Провадження № 2/750/85/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участі позивача, представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Гаценко О.О. ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем по день його смерті та факту прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

03.10.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради та просила з метою створення ОСОБА_3 умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після ОСОБА_4 , встановити факт проживання ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з березня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; з метою створення ОСОБА_3 умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , встановити факт, що ОСОБА_3 постійно проживала на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, разом із ним за адерсою: АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обгрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , до складу спадщини після його смерті увійшло право власності на 8/25 частини квартири в буд. АДРЕСА_3 , котрі належали останньому на підставі договору дарування частини квартири від 12.08.2008 року. Заповіту померлий ОСОБА_4 не складав, спадкоємці за законом відсутні, спадкова справа до майна померлого не заводилася. У вересні 2019 року позивач дізналася від співвласника квартири ОСОБА_5 та звернулася до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із наміром оформити спадкові права після смерті громадянського чоловіка ОСОБА_4 , як за спадкоємцем четвертої черги, так як вона фактично проживала із померлим спадкодавцем з березня 2004 року по день його смерті однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, проте їй було надано роз`яснення про необзхідність встановлення вказаного факту в судовому порядку. Одночасно позивач обгрунтовуючи позов вказує, що з березня 2004 року ОСОБА_4 проживав у квартирі позивача в АДРЕСА_1 , де вони вели спільний побут, господарство та бюджет до дня смерті ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 кремацію його тіла та проведення ритуальних обрядів було здійснено ОСОБА_3 за власні кошти. Факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивач обгрунтовує наявністю в неї свідоцтва про смерть, дозволом прокурора Київської місцевої прокуратури №10 від 22.11.2017 на видачу цивільній дружині ОСОБА_3 тіла померлого спадкодавця, договору дарування частини квартири, повторно виданим свідоцтвом про народження спільної дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доказів проведення ритуальних обрядів, які здійснені за рахунок ОСОБА_3 , наявності у позивача закордонного паспорту ОСОБА_4 та довідки про склад сім`ї позивача від 01.03.2017 року.

У судовому засіданні позивача позов підтримала та пояснила суду, що вона познайомилася з ОСОБА_4 у 2003 році в м. Києві, а з березня 2004 року за її пропозицією, вони почали проживати разом у її квартирі. ОСОБА_4 при переїзді перевіз до неї всі свої речі: одяг, взуття, фотоапарат та грошові кошти, які мав. Під час спільного проживання вони мали спільний бюджет, разом їздили в продуктові та інші магазини. Також їздили відпочивати разом - в Єгипет та Крим. Під час спільного проживання у них народилася дитина, запис про народження якої був зроблений зі слів матері, оскільки на той час вона мала невелику заробітну плату та мала статус матері одиначки. Під час спільного проживання з ОСОБА_4 , останній зробив у її квартирі ремонт: переклеїв обої, поставив металопластикові вікна, балкон. Шлюб не реєстрували, щоб користуватися субсидією, так як ОСОБА_4 не мав постійного офіційного місця роботи і був зареєстрований у м. Чернігові. Після смерті ОСОБА_4 позивач забрала його тіло з моргу, організовувала кремацію та поминальні обіди.

Представник позивача просив позов задовольнити та вказав на тяжке матеріальне становище позивача, що і влинуло не реєструвати шлюб.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту спільного проживання позивача з померлим ОСОБА_4 та наголосив на тому, що всі докази сторони позивача зводяться до показів свідків, в той же час листом Управлінням праці соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради підтверджується той факт, що ОСОБА_4 отримував житлову субсидію по спірній квартирі з розрахунку на одну особу, не зазначаючи ОСОБА_3 в якості члена своєї сім`ї. В свою чергу, ОСОБА_3 також отримувала субсидію за місцем своєї реєстрації в м. Києві і також не вказувала ОСОБА_7 членом своєї сім`ї, тому витрачалися державні кошти на утримання житла окремо позивача у справі та ОСОБА_4 . Одночасно зазначив, що спільність відпочинку в 2008 році не вказує на спільність їхнього проживання понад п`ять років, а лише доводить суду, що позивач відпочивала з ОСОБА_7 . Також представник відповідача, повідомив суду, що є інша особа ОСОБА_5 , яка у різний спосіб намагалася набути право власності на спірне майно, в тому числі також подавала позов до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, проте після невдалих спроб, на думку сторони відповідача, домовилася з позивачем про звернення до суду з аналогічним позовом про встановлення факту проживання ОСОБА_4 тільки з ОСОБА_3 .

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Періодичні зустрічі чоловіка та жінки з метою спілкування або задоволення сексуальних потреб, з огляду на вимоги закону не вважається створенням сім`ї, якщо при цьому вказаних осіб не об`єднає спільне проживання, побут, а також наявність взаємних прав і обов`язків.

Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись не припущеннях.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2002 року (а.с. 24, 25).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що батьками записані: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_8 (а.с. 23). Запис про батька дитини зроблено зі слів матері, що підтвердила позивач та її представник в судовому засіданні.

Довідкою від 01.03.2017 року про склад сім`ї зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_4 складають дві особи ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_6 .

Позивач працювала в ТОВ «ВВС-ЛТД» на різних посадах з 20.12.2002 року по 17.08.2007 року та була звільнена з роботи згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. В подальшому працювала на різних посадах в Приватному підприємстві Система комплексної безпеки «Сатурн - 2000» з 20.08.2007 по 29.02.2016 та була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 розпочата виплата допомоги по безробіттю по 03.03.2017 року (а.с. 28-36).

ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_5 з 30.07.2009 року по день смерті.

Згідно договору дарування частини квартири від 12.08.2008 року ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_4 безоплатно 8/25 частин квартири, що розташована в АДРЕСА_5 ( ас. 18 , 19 ).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17).

Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 Прокуратури міста Києва видав дозвіл на кремацію трупа в порядку ч. 4 ст. 238 КПК України адресованому Завідуючому Київським моргом бюро судово-медичних експертиз, Ритуальній службі СКП «Київський крематорій», відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №3519 від 22.11.2017 цивільній дружині ОСОБА_3 , зареєстрованій та проживаючій за адресою АДРЕСА_1 , якій дозволяється, після проведення судово-медичної експертизи та встановлення причини смерті отримати в СМЕ м. Києва для кремації труп ОСОБА_4 , знайдений за адресою: АДРЕСА_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 (а.с. 37).

Договором-замовлення від 24.11.2017 року ОСОБА_3 замовила організацію та проведення виконавцем поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності в Ритуальній службі СКП «Київський крематорій» померлого ОСОБА_4 на суму 1527 грн. 80 коп.(а.с. 42, 43) та надала квитанцію на виконання вказаного договору (а.с. 39).

Згідно бланку замовлення пам`ятника від 19.07.2018 року ОСОБА_10 замовила встановлення таблички, букв та сплатила по квитанції передплату 100 грн. 00 коп. (а.с. 40, 41).

Заявка на тур до договору з 15.11.2008 по 27.11.2008 року вказує на спільність відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Оплата вказаного відпочинку здійснена по квитанції від 22.01.2007 року ОСОБА_3 на суму 7315 грн. за договором №2556 на туристичне обслуговування від 22.12.2007 року (ас. 51-59). Копіями квитків підтверджується також спільність відпочинку в період з 06.01.2008 року по 16.01.2008 року (а.с. 62).

Позивач надала ряд фотокарток, на світлинах яких розміщені позивач разом з ОСОБА_4 . Одна фотокартка містить посилання на дату 07.08.2011 (а.с. 92).

Разом з тим, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закрупіленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїніський перепис населення», згідно з яким домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Разом з тим, судом було встановлено, що 16.05.2019 ОСОБА_5 зверталась до Деснянського районного суду м. Чернігова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , з серпня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свою заяву ОСОБА_5 обгрунтовувала тим, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сімєю з 2008 року більше 9 років, мешкали в квартирі АДРЕСА_10 , знаходились в сімейних стосунках і проживаючи разом однією сімєю, вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, вирішували питання щодо спільного відпочинку, придбання предметів побуту, одягу, продуктів харчування, оплати комунальних послуг, тощо, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обовязки один щодо одного.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.06.2019 заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки залишено без розгляду, з підстав передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, зокрема з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який було виявлено під час розгляду справи.

Крім того, як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради № 11-08/18949 від 26.12.2019 розрахунок субсидії по квартирі АДРЕСА_11 у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року проводився виходячи з однієї особи, а саме - ОСОБА_4 , який був зареєстрований у вказаному житловому приміщенні та якому нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги (а.с. 154). Рішення про призначення субсидії по квартирі АДРЕСА_11 було прийнято на підставі заяви, декларації ОСОБА_4 та інших документів необхідних для призначення субсидії.

З поданої ОСОБА_4 декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вбачається, що за даною адресою зареєстровано лише ОСОБА_4 , який є безробітним та зазначив наступне: «я усвідомлює, що в разі подання мною у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати мені може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі зобов`язуюся повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії у подвійному розмірі» (а.с. 164).

З наданого на запит суду листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського районного в місті Києві державної адміністрації № 15/35-2182 від 28.02.2020 вбачається, що згідно з Реєстром територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано дві особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Субсидія сім`ї ОСОБА_3 була призначена на двох осіб за адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ). В програмі житлових субсидій ОСОБА_3 приймає участь з травня 2015 року (а.с.201).

Рішення про призначення субсидії за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято на підставі заяви, декларації ОСОБА_3 та інших документів необхідних для призначення субсидії.

З поданої ОСОБА_3 декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вбачається, що за даною адресою зареєстровано дві особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та зазначила наступне: «я усвідомлює, що в разі подання мною у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати мені може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі зобов`язуюся повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії у подвійному розмірі» (а.с. 203).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 отримувала субсидію з Державного бюджету України на себе та доньку в період з 2014 по 2017 рік, а ОСОБА_4 отримував субсидію лише на себе в період з жовтня 2016 по листопад 2017, що вказує на відсутність їх спільного проживання, спільного бюджету, ведення спільного господарства та наявність спільних витрат, оскільки кожний окремо мав утримувати своє майно.

Позивач не навів, якими доказами підтверджено, що в указаний період ОСОБА_3 мала з ОСОБА_4 спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на періодичний спільний відпочинок, оскільки не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що він є колегою по роботі ОСОБА_3 Померлого ОСОБА_4 він знав, познайомила їх у 2007 році ОСОБА_3 , назвавши його своїм чоловіком. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 проживали разом як одна сім`я у квартирі по АДРЕСА_12 . Разом планували та робили ремонт у цій квартирі, їздили відпочивати. Повідомив також, що вперше у гостях у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був у 2007 році разом із товаришем. Зазначив, що разів 5 на рік бував у них у гостях. Крім того, пояснив, що у ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_12 , батьком якої, він вважає є ОСОБА_4 . Вказав, що на похоронах ОСОБА_4 він не був, оскільки був після операції. Про смерть ОСОБА_4 його повідомила ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_13 суд повідомив, що ОСОБА_3 він не знає, ОСОБА_4 бачив, коли той приїжджав декілька разів на рік провідувати свою матір, з якою свідок проживав у комунальній квартирі. Мати ОСОБА_4 проживала у своїй кімнаті сама, речей ОСОБА_4 там не було.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що по АДРЕСА_3 з червня 2019 року. До цього часу просто приїжджала туди в гості 2-3 рази на рік до своєї дочки. У даній квартирі також проживала ОСОБА_15 , яка не була родичем для її сім`ї. У 2015 році вона померла. ОСОБА_15 проживала у цій квартирі сама, ОСОБА_16 у цій кімнаті не проживав, вона його там не бачила. ОСОБА_15 розповідала їй, що її син живе у м. Києві, одружений та має доньку.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що до 2013 року проживав по АДРЕСА_3 . Також там проживала ОСОБА_18 , в якої була окрема кімната, в якій вона жила сама, її син ОСОБА_19 інколи її відвідував.

Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що ОСОБА_4 був її племінником. Він проживав у м. Києві з ОСОБА_3 , більше 10 років, вона була його цивільною дружиною, вони мали дочку ОСОБА_12 . В гостях у нього в м. Києві не була. Бачилася з племінником лише в м. Чернігові та спілкувалася з ним по телефону. Коли в лютому 2015 року захворіла ОСОБА_15 , вона почала спілкуватися по телефону також і з ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_19 був постійно зайнятий на роботі. З 20.03.2015 по ОСОБА_21 лежала в хоспісі, оплачував це ОСОБА_4 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина, ОСОБА_12 він вважав своєю дочкою, вона називала його батьком. Після 2017 року ОСОБА_4 вона вже не бачила. Після того, як ОСОБА_15 оформила кімнату на ОСОБА_4 , він почав висилати їй кошти на її оплату. Коли ОСОБА_15 померла, за кімнату почала сплачувати ОСОБА_12 , за кошти ОСОБА_19 , які він їй висилав.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона з 1976 року проживає по АДРЕСА_3 , її батьки частину свої квартири продали ОСОБА_22 , яка з 2005 по 2015 рік проживала в ній разом зі своїм старшим сином ОСОБА_23 , який помер. ОСОБА_4 у даній квартирі не проживав, він зареєструвався там після набуття права власності на цю кімнату. Після смерті матері ОСОБА_19 у кімнаті ніхто не проживав, комунальні послуги оплачувала вона. ОСОБА_19 проживав у м. Києві, приїжджав рідко. ОСОБА_15 їздила до нього в гості в м. Київ. У неї в кімнаті було багато фотографій ОСОБА_19 та його сім`ї, зокрема на фотографіях була зображена і ОСОБА_3 їй розповідав, що він проживає у м. Києві із жінкою і в них є дитина.

Свідок ОСОБА_24 суду повідомила, що є сусідкою ОСОБА_3 в м. Києві та її кумою. Вона проживає з нею в одному будинку: ОСОБА_3 на 6 поверсі, а вона - на 4. На даний час ОСОБА_3 проживає разом із дочкою ОСОБА_12 . 13 років з ними проживав ОСОБА_4 У 2017 році він помер. Повідомила, що познайомилася з ОСОБА_8 у 2004 році в ОСОБА_25 вдома, коли вони почали разом жити. З того часу вони проживали разом як чоловік та дружина до його смерті. ОСОБА_19 робив ремонт у квартирі ОСОБА_25 , купував туди меблі. Кожного року вони їздили відпочивати на море. У 2010 році у них народилася спільна дитина, проте ОСОБА_25 оформила її на себе. Похорони ОСОБА_19 організовувала ОСОБА_25 . Крім того, повідомила, що у м. Чернігові у ОСОБА_19 проживала мати, яка приїжджала до них в гості, ОСОБА_19 в свою чергу також навідував її.

Свідок ОСОБА_26 суду показала, що ОСОБА_3 є її сестрою та повідомила, що ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_4 по АДРЕСА_12 з 2004 року до моменту його смерті. ОСОБА_4 був її чоловіком, вони проживали як одна сім`я, разом їздили відпочивати, свята святкували разом, разом робили ремонти та мали спільний бюджет. Всі речі ОСОБА_4 були у цій квартирі. Хоча ОСОБА_4 і не був записаний батьком дитини, він відносився до неї як до своєї доньки. ОСОБА_4 працював неофіційно різноробочим в цирку Алегро. З матір`ю ОСОБА_19 вона також знайома, остання приїжджала та доглядала за внучкою, коли ОСОБА_25 була в лікарні.

Судом встановлено, що крім показань свідків, матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були спільні витрати та придбання іншого майна в інтересах сім`ї та показання свідків з боку позивача не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, в судовому засіданні спростовано наявність у сторін спільної дитини, оскільки запис про батька дитини ОСОБА_6 здійснена зі слів матері.

Окрім цього, як вказано у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою.

Таким чином, суд погоджується, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між нею та ОСОБА_4 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту у матеріалах справи відсутні, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з березня 2004 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 та встановлення факту, що ОСОБА_3 постійно проживала на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, разом із ним за адерсою: АДРЕСА_1 та фактично прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже не підлягають стягненню судові витрати на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із спадкодавцем по день його смерті та факту прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 18.05.2020.

Суддя Л.В. Карапута