УХВАЛА

22 травня 2020 року

м. Київ

справа № 201/12569/16-ц

провадження № 61-5431ск20

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ Дніпропетровської області, про визнання недійсними договорів, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення розгляду судових справ».

20 березня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 березня 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 01 травня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме - для надання нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи із зазначенням в ній, підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, на яких подається касаційна скарга та документу на підтвердження доплати судового збору.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Верховного Суду від 01 квітня 2020 року оприлюднена 02 квітня 2020 року.

У встановлений суддею строк ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: нову редакцію касаційної скарги та квитанцію про доплату судового збору від 29 квітня 2020 року № 70 на суму 16 909 грн 60 коп.

У новій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про незаконність оскаржуваних судових рішень, у зв`язку із неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з посиланням на пункт 5 частини першої та пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Однак, відповідно до вимог вказаної вище норми судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, у разі, якщо касаційну скаргу обґрунтовано наведеною вище підставою саме учасником, за відсутності якого розглянуто справу, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Посилань ОСОБА_1 на те, що справу розглянуто за її відсутності касаційна скарга не містить.

Пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначила, що судом не було відхилено клопотання про витребування доказів, та вказала, що витребувати докази у ТОВ «Автопровайдер» не убачалося можливим із-за невірно вказаної позивачем адреси ТОВ «Автопровайдер». Тому, такий довід касаційної скарги не відповідає вимогам пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України і не може бути прийнятий судом.

Отже, всупереч вимогам частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 у касаційній скарзі жодним чином не зазначено підстави (підставу) касаційного оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, передбачені у пунктах 1-4 частини другої даної статті ЦПК України, а отже недоліки касаційної скарги не усунуто.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 393 ЦПК України питання про залишення касаційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги. Питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Таким чином, на підставі статті 393 ЦПК України касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, необхідно визнати неподаною та повернути.

Одночасно суд має роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ Дніпропетровської області, про визнання недійсними договорів, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії, визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Бурлаков