РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3671/19

провадження у справі № 2/0285/122/20

21 квітня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони по справі: позивач - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 ,

відповідач - Новоград-Волинська міська рада Житомирської області, представник - Грабовська (Стоцька) Наталія Миколаївна , Пугач Аліна Олегівна ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права постійного користування земельною ділянкою, -

встановив:

17.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання за нею права постійного користування земельною ділянкою, площею 0,1351 га, по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову зазначає, що вона набула права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 . Вказує, що після прийняття спадщини на житловий будинок до неї перейшло право користування земельною ділянкою, площею 0,1351 га, оскільки дана земельна ділянка перебувала у постійному користування її матері. При цьому, відповідач відмовляє їй у виділенні частини земельної ділянки, зокрема, площею 0,0351 га, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

22.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій (а.с.33).

28.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволення позовної заяви за необґрунтованістю (а.с.39-41).

10.12.2019 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано заяву про відвід судді у справі (а.с.60).

26.12.2019 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді у справі суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу (а.с.66-67).

09.01.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у справі відмовлено (а.с.80).

13.01.2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання (а.с.86).

21.02.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, визначено резервну дату розгляду справи (а.с.115).

21.04.2020 року у судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача не з`явився, подала до суду письмову заяву, у якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю з підстав, викладених у відзиві, розгляд справи провести без участі представника відповідача.

Третя особа також до суду не з`явилася, про час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Заслухавши позивача та її представника, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.1988 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 759 кв.м.

Згідно рішення Новоград-Волинської міської ради № 652 від 12.05.2010 року позивачу передано у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності га земельну ділянку від 17.08.2010 року.

Дані обставини встановлені у рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31.10.2017 року у справі № 285/1673/16-ц (а.с.10-13).

Із витягів з рішень Новоград-Волинської міської ради № 682 від 05.08.2010 року та № 557 від 20.03.2014 року слідує, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для передачі у власність по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0351 га для ведення садівництва, у зв`язку з можливістю її використання для містобудівних потреб (а.с.23,24).

Згідно витягу з рішення Новоград-Волинської міської ради № 702 від 22.01.2015 року затверджено проект землеустрою з метою передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :00:027:0346), площею 0,0614 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.27-28).

25.02.2015 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку, що слідує із рішення суду в вищу вказаній справі (а.с.10).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

На час виділення у 1960 році ОСОБА_6 (матері позивача) присадибної ділянки діяв Земельний кодекс У .С.С.Р. від 29.11.1922 року, що втратив силу 30.09.1971 року, який передбачав наступне (надалі мовою оригіналу): «2. Все земли в пределах УССР, в чьем бы ведении они ни состояли, составляют собственность Рабоче -Крестьянского государства. 3. Все земли сельско-хозяйственного назначения, а также могущие быть использованными для сельско-хозяйственного производства, составляют единый государственный земельный фонд, который находится в заведывании Народного Комиссариата Земледелия и его местных органов.»

Зі змісту Земельного кодексу У.С.С.Р. вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачалася.

08.07.1970 року був прийнятий Земельний кодекс Української РСР, затим 18.12.1990 року та 25.10.2001 року Земельний кодекс України.

При цьому, пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року (надалі - ЗК України), який діє на час розгляду справи, визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

За п. г) ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в таких розмірах: у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 слідує, що її мати ОСОБА_6 померла у 1987 року.

З огляду на встановлену обставину, на час відкриття спадщини після смерті матері позивача, ОСОБА_6 діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, що втратив чинність 01.01.2004 року (надалі - ЦК Української РСР).

Стаття 10 ЦК Української РСР передбачала, що громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

Разом з тим, аналіз розділу VII Спадкове право ЦК Української РСР свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, на час виникнення правовідносин, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, відтак не передбачає перехід права постійного користування земельною ділянкою від спадкодавця до спадкоємця.

Отже, оскільки у силу норм права (на час виникнення правовідносин) не передбачалося перехід права постійного користування земельною ділянкою від спадкодавця до спадкоємця та було припинено зі смертю особи (спадкодавця), якій належало таке право, суд позбавлений можливості визнати за позивачем право постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач у 1988 році прийняла спадщину після смерті матері у вигляді майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування якого, рішенням Новоград-Волинської міської ради № 652 від 12.05.2010 року їй (на момент розгляду справи) вже передано у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га, у межах максимального розміру, передбаченого п. г) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, що дає можливість зробити висновок, що принцип цілісності об`єкту нерухомості та земельної ділянки збережені.

Керуючись статтями 12,13,76-83,141, 258, 259, 264, 265, 268ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 );

відповідач - Новоград-Волинська міська рада Житомирської області ( місцезнаходження - вул. Шевченка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область);

третя особа - ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_4 ).

Дата складення повного судового рішення - 29.04.2020 року.

Головуюча А.В.Михайловська