Дата документу 26.10.2020 Справа № 331/1140/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 331/1140/20 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
провадження № 22-ц/807/2848/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 в порядку ст.199 СК звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1 500 (доходу) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Запорізькому електротехнічному коледжі Національного університету «Запорізька політехніка» та знаходиться на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги, від надання якої відповідач ухиляється.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 25.03.2020 і до закінчення навчання - 30.06.2020, але не більше, як до досягнення ним 23 років.

Рішення суд першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач сина не утримує, хоча є працездатною особою. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував доходи відповідача, його вік, фінансові зобов`язання, перебування на його утриманні інших осіб, потребу сина сторін у матеріальній допомозі.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 зазначив, що судом не враховано його майнового стану, перебування з червня 2020 в центрі зайнятості на обліку як безробітного, знаходження на утриманні матері похилого віку, яка страждає на хронічні захворювання, та малолітнього сина.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача і третьої особи не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п.1 ч.1 ст. ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційним судом має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 7, 11-14).

По досягненню повноліття ОСОБА_3 продовжує навчання на 4 курсі денної форми навчання у Запорізькому електротехнічному коледжі Національного університету «Запорізька політехніка». Період навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020, що підтверджується довідкою № 23/20.1 від 20.02.2020 року, (а.с. 15)

ОСОБА_3 не працює та доходів не має, про що свідчить довідка про доходи № 17 від 25.05.2020, видана Запорізьким електротехнічним коледжем Національного університету «Запорізька політехніка» (а.с. 62).

Згідно виписки із медичної картки ОСОБА_3 він має захворювання - бронхіальна астма, що тягне за собою постійні затрати на його лікування (а.с. 63).

Позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «Проф Спектр» менеджером (управителем) із збуту та отримує заробітну плату в середньому 3 769,27 грн. на місяць, про що свідчить довідка № ПТОИ-000005 від 21.05.2020 (а.с. 16)

Одночасно встановлено, що ОСОБА_2 окрім повнолітнього сина ОСОБА_3 має також малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 45).

Крім того ОСОБА_2 має матір похилого віку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує постійного лікування (а.с. 46-50).

Згідно Інформації з ЄДР ОСОБА_2 є керівником відокремленого підрозділу № 19 ТОВ «Просто позика» (а.с. 16).

Належних і допустимих доказів про майновий стан і доходи, які отримує ОСОБА_2 , останній ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надавав.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу, а якщо така можливість підтверджена, то в якому розмірі, який би максимально відповідав інтересам обох сторін з урахуванням встановлених у справі обставин.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд першої інстанції врахував правила статей 182, 199 СК України, надав оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Установивши, що повнолітній син сторін продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, врахувавши майновий стан відповідача, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідач знаходиться мати похилого віку і малолітній син, а тому він не в змозі надавати утримання дорослому сину, є неспроможними.

Вказані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, з урахуванням вказаних обставин позивачка змінила свої позовні вимоги, зменшивши розмір утримання.

Виконання відповідачем свого обов`язку із надання матеріальної допомоги матері, яка отримує пенсію, не звільняє його від обов`язку утримувати своїх дітей.

За положенням ст.199 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Зібраними у справі доказами підтверджена спроможність відповідача надавати утримання своєму дорослу сину у вигляді аліментів у розмірі, що становить 1500 гривень щомісячно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з червня 2020 відповідач не працює і обліковується в центрі зайнятості, а отже сам потребує допомоги, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Звільнення відповідача з роботи після пред`явлення до нього позову про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини не звільняє його від обов`язку, покладеного на нього ст.199 СК України.

Доказів на підтвердження скрутного матеріального становища і неспроможності сплачувати аліменти відповідач суду не надавав.

Повнолітній син сторін закінчує навчання 30.06.2020, а тому стягнення з відповідача аліментів за період з березня 2020 по червень 2020 не завдасть йому значної шкоди.

Крім того, відповідач є працездатною особою і не позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати доходи для належного забезпечення своїх дітей і матері похилого віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не направив відповідачеві заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів і доданих до неї письмових доказів, є безпідставними.

Відповідні документи направлялися відповідачеві і третій особі позивачкою 09.06.20 цінним листом за адресою, зазначеною відповідачем у відзиві на позовну заяву, і за місцем проживання третьої особи, що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с.53-58).

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська