печерський районний суд міста києва
22 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва
в складі головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі - Рябцовій Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -
Позивач Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як органу опіки та піклування в інтересах дітей звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , згідно вимог якого просить суд позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до своїх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дітям належних умов життя та виховання, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей.
Ухвалою Печерського районного сулу м. Києва від 18.06.2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами загального позовного провадження.
Вказаною ухвалою суду відповідачу надано право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення іншим учасникам (позивачу, відповідачу, третім особам) копії відзиву та доданих до нього документів, проте вказаним правом відповідач не скористалася та відповідно ні заперечень, ні відзиву до суду не подано.
Представник позивача подала до суду заяву, в якому просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі за зареєстрованим місцем перебуванням та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у заяві.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Під час судового розгляду встановлено, що матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являється ОСОБА_4 .
Так, 17 лютого 2017 року на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації «Про відібрання малолітніх дітей» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відібрано у їх матері та розміщено для проходження соціально-психологічної реабілітації в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, 28-В.
Діти разом з матір`ю зареєстровані та проживали до моменту відібрання у частині приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про батька - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відсутні у свідоцтві про народження. Відомості про батька - ОСОБА_3 - записані на підставі частини І статті 135 Сімейного кодексу України.
З 26 квітня 2012 року діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають на обліку Служби у справах дітей як діти, які опинились у складних життєвих обставинах через те, що проживають у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
Починаючи з цього часу з матір`ю дітей весь час проводилась профілактична робота на подолання тих обставин, які призвели до постановки дітей на відповідний облік Служби. Проте, за весь цей час, мати не вжила жодних заходів для виправлення ситуації. Гр. ОСОБА_4 не працює, веде аморальний спосіб життя, постійно вживає спиртні напої, не виховує дітей належним чином та не створила для дітей умов, які достатні для їх повноцінного проживання, навчання та розвитку.
Під час численних обстежень житлово-побутових умов, гр. ОСОБА_4 попереджалась як усно так і письмово про відповідальність за невиконання нею обов`язків по вихованню та утриманню дітей. З інформації, яка надана адміністраціями навчальних закладів, котрі відвідують діти, вбачається, що мати не займається вихованням дітей в тому обсязі, який необхідний для повноцінного розвитку малолітніх.
Працівниками сектору ювенальної превенції Печерського УП ГУНП у місті Києві 18 листопада 2016 року, за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню та навчанню дітей, відносно гр. ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною І статті 184 КУпАП, який направлено на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.
Питання родини гр. ОСОБА_4 22 листопада 2016 року розглядалось на засіданні робочої групи з питань взаємодії суб`єктів соціальної роботи з сім`ями, які перебувають у складних життєвих обставинах при Печерській районній в місті Києві державній адміністрації. За результатами проведення засідання з`ясовано, що помітних позитивних змін у родині не відбулось, мати не виконала зобов`язань щодо належного ставлення до виконання батьківських обов`язків.
15 лютого 2017 року, під час проведення чергового обстеження житлово-побутових умов спеціалістами Служби у справах дітей, спільно з фахівцями Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, встановлено, що помешкання, в якому знаходяться діти, перебувало у вкрай антисанітарному стані: відчувався стійкий неприємний запах, речі порозкидані по всій кімнаті, в холодильнику відсутні продукти харчування. Гр. ОСОБА_4 востаннє було попереджено про те, що у випадку невиконання рекомендацій працівників Служби у справах дітей та Центру соціальних служби для сім`ї, дітей та молоді - діти будуть відібрані негайно під час чергового обстеження житлово-побутових умов.
17 лютого 2017 року здійснено спільний вихід працівників Служби у справах дітей, Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та представника правоохоронних органів, під час якого встановлено, що мати дітей не вжила жодних заходів, які б сприяли продовженню проживанню дітей разом з нею. Враховуючи наявність реальної загрози для життя та здоров`я дітей, комісією прийнято рішення відібрати дітей у матері, у зв`язку з невиконанням нею обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Згідно з розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 лютого 2017 року № 85 «Про відібрання малолітніх дітей», дітей відібрано від матері та розмішено в Центр соціально психологічної допомоги №1. Подано позов до суду про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
23 травня 2018 року відповідно до розпорядження Печерської районної вмісті Києві державної адміністрації № «Про влаштування дітей до дитячого будинку сімейного типу» дітей влаштовано до ДБСТ.
04 червня 2018 року від гр. ОСОБА_4 надійшла заява з проханням надати їй дозвіл на зустрічі з дітьми. Питання тричі виносилось на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але жодного разу мати не з`явилась.
24 листопада 2018 року Печерським районним судом міста Києва прийнято рішення про відібранні дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів.
За інформацією наданою навчальними закладами, гр. ОСОБА_4 не цікавилась успіхами дітей, те приходила та жодного разу не телефонувала (копії додаються).
Під час проведення бесіди з дітьми, вони повідомили, що не заперечують проти того, щоб їх матір - гр. ОСОБА_4 позбавили батьківських прав, що підтверджується їх заявами.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На підставі ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право р постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».
У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, матір протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку своїх синів, що стало причиною відібрання останніх, ухилялася від виконання своїх обов`язків по їх вихованню: не піклувалась про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалась з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не створювала умов для отримання дітьми належної освіти.
При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дітей є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема.
Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не намагалася облаштувати належні умови для повноцінного розвитку дітей, забезпечити їх необхідним, не виявляє турботи, навіть цікавість щодо своїх синів.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої позивач був звільнений на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме сума у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 164, 181-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 10, 60, 88, 141, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до своїх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід Держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок
Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено та підписано 14 квітня 2020 року.

Суддя Т.Г. Ільєва