Справа № 216/3844/16-ц
провадження 2/216/156/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду в місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про захист прав споживачів,-

встановив:

02 серпня 2016 року (уточнено 19.08.2016) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.08.2016, споживач ОСОБА_1 , в дверях свого будинку, за адресою: АДРЕСА_1 виявила попередження відповідача про припинення газопостачання до будинку з підстави існування, ніби то, станом на 31.07.2016, боргу за послуги з газопостачання в сумі 2 416,57 грн. Повідомлення особисто споживачу під розписку не вручалося. Зазначає, що існування заборгованості за послуги з газопостачання не відповідає дійсності та підтверджується квитанціями про оплату газопостачання за період з 01.04.2016 по 29.07.2016. При цьому, за вказаною адресою були оформлені пільги на комунальні платежі, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Позивач вважає дії відповідача щодо нарахування споживачеві заборгованості за спожитий газ в розмірі 2 416,57 грн незаконними та агресивними, а саму заборгованість необґрунтованою, тому просить суд, визнати дії відповідача щодо нарахування споживачу ОСОБА_1 заборгованості незаконними та агресивними, скасувати незаконно нараховану заборгованість та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 2000 грн.

Крім цього, представник позивача ОСОБА_2 неодноразово подавав до суду заяву про збільшення позовних вимог, востаннє 01 березня 2017 року, в обґрунтування заяви зазначив, що 24.09.2016, споживач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 277,51 грн, задля уникнення від`єднання будинку споживача від газової мережі, що підтверджується відповідною квитанцією від 24.09.2016. Крім цього, 13.07.2016 споживачем було доплачено ще 90,00 грн. За підрахунками позивача, споживачем було здійснено переплату за не отримані послуги з газопостачання в сумі 2 086,28 грн., а збитки, які нанесені незаконними діями відповідача становлять 2 106,78 грн. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить визнати дії відповідача щодо нарахування споживачу ОСОБА_1 заборгованості, у розмірі 2 277,51 грн незаконними та агресивними, стягнути з відповідача на користь споживача матеріальні збитки в сумі 2 106,78 грн, зобов`язати відповідача зарахувати суму матеріальних збитків в рахунок майбутніх платежів за спожитий газ, що відобразити на особистому рахунку споживача, та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання, в якому позов підтримав та наполягав на його задоволенні, просив розглянути справу за його відсутності за наявними у справі доказами.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву, про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує. 17.08.2017 до суду надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування яких зазначив, що згідно постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ "Криворіжгаз" наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Відповідно до п. 3 Глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Пунктом 4.9 Договору передбачено, що у випадку якщо споживач не здійснив оплату за цим договором протягом десяти днів після встановленого строку, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу. Пунктом 4.10 Договору передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з газопостачання споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складання графіку погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника надати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача. У даному випадку сплата за отримані послуги здійснювалась споживачем не в повному обсязі нарахувань, це сприяло виникненню та накопиченню заборгованості. Нарахування за послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 виконувались за показами приладу обліку газу, згідно квитанцій. Так, станом на 01.04.2016, заборгованість споживача складала 185,25 грн на покази лічильника 29 339 м. куб., станом з 01.05.2016 по 30.09.2016 на покази лічильника 29 904 м. куб. заборгованість становила 2 277,51 грн, з урахуванням пільги (пільга для учасника бойових дій). Згідно з постановою КМУ №409 від 06.08.2014, за даною адресою пільгова норма в опалювальний період становить 559,24 м. куб., а в міжопалювальний - 42 м. куб. Показники лічильника зазначались споживачем у квитанціях на оплату. Згідно з показниками, що зазначені в квитанціях, в травні 2016 року було спожито 348 м. куб. В червні 2016 року існувала пільга тільки на 21 день. Споживач вважає, що пільга розповсюджується на весь спожитий об`єм природного газу і тому здійснював оплату частково, у зв`язку з цим і виникла заборгованість. З приводу стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 відповідач вказував, що позивачем не надано доказів її спричинення та не обґрунтовано розмір цієї шкоди.

Враховуючи викладене, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Спірні відносини у справі виникли з приводу постачання та споживання природного газу, тому до них мають бути застосовані положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов`язань, норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про захист прав споживачів", Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015. (далі - Правила)

Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ "Криворіжгаз" наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

З наведеного слідує, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", відповідно до Правил та ЗУ "Про ринок природного газу" є гарантованим постачальником природного газу в м. Кривому Розі, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів розподіленого природного газу.

Постачання природного газу ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" побутовим споживачам здійснюється з дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством України, зокрема, ЗУ "Про ринок природного газу та розділом 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015.

Відповідно до п. 2 Розділу 3 Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Пунктом 4.9 Договору передбачено, що у випадку якщо споживач не здійснив оплату за цим договором протягом десяти днів після встановленого строку, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу.

Пунктом 4.10 Договору передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з газопостачання споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складання графіку погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника надати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача.

Так, представник позивача ОСОБА_2 вважає, що право ОСОБА_1 , як споживача послуг природного газу, було порушено у зв`язку з тим, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", всупереч вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", здійснило нарахування споживачеві неіснуючої заборгованості за спожитий газ, вважає дії відповідача незаконними та агресивними.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Як передбачено у ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", (далі-Закон) в редакції, що була чинна на момент виникнення правовідносин, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ст. 1 Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з договору про надання населенню послуг з газопостачання від 27.08.2015 (а.с. 8).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач вважає дії відповідача щодо нарахування споживачеві заборгованості за спожитий газ в розмірі 2 277,51 грн незаконними та агресивними, а саму заборгованість необґрунтованою.

Проте, як убачається з розрахунку заборгованості, який наданий представником відповідача (а.с. 107), станом на квітень 2016 року, за адресою позивача ( АДРЕСА_1 ) існувала заборгованість 185,25 грн. За травень 2016 року за послуги газопостачання, з урахуванням пільг, було здійснено нарахування, у сумі 2 177,20 грн, тоді як позивачем сплачено лише 234 грн. (Виписка ТОВ "Нова-КОМ" (а.с. 41). За червень 2016 року сума до сплати становить 1134,69 грн., фактично сплачено позивачем 796 грн. (Виписка ТОВ "Нова-КОМ" (а.с. 43). За липень 2016 року сума до сплати становить 96,31 грн., фактично сплачено позивачем 140 грн. (Виписка ТОВ "Нова-КОМ" (а.с. 45). За серпень 2016 року сума до сплати становить 110,06 грн., фактично сплачено позивачем 256,00 грн.

Згідно з показниками, що зазначені в квитанціях в травні 2016 року було спожито 348 м. куб. В червні 2016 року - 187 куб. м. та в цьому місяці існувала пільга, згідно з постановою КМУ №409 від 06.08.2014, тільки на 21 день.

Позивач вважає, що пільга розповсюджується на весь спожитий об`єм природного газу і тому здійснював оплату частково, що відображено у розрахунку заборгованості та квитанціях про оплату, у зв`язку з цим й виникла заборгованість за послуги газопостачання, яка на кінець серпня місяця 2016 року складає 2 277,51 грн.

Враховуючи викладене, твердження позивача про неіснуючу та необґрунтовану заборгованість не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

24.09.2016 позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 277,51 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 24.09.2016 (а.с. 54). 13.07.2016 позивачем на рахунок відповідача було сплачено ще 90,00 грн.

При цьому, позивач не погоджуючись з існуючою заборгованістю, перерахувавши на рахунок відповідача вказані грошові кошти, вважає, що діями відповідача йому спричинено матеріальні збитки, за його підрахунками в сумі 2 106,78 грн, вказану суму просить зарахувати в рахунок майбутніх платежів за спожитий газ.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У даному випадку позивач, перерахувавши кошти на рахунок відповідача, вважає, що поніс витрати, на його думку, для відновлення свого порушеного права (неправомірно нарахованої заборгованості).

Однак, в ході розгляду справи, судом встановлено факт наявності заборгованості позивача перед відповідачем.

Листом ПАТ "Криворіжгаз" №51/21736 від 28.09.2016 позивача було повідомлено, що квитанцією про оплату від 24.09.2016 на суму 2 277,51 грн заборгованість яка існувала на особовому рахунку станом на 31.08.2016, погашена у повному обсязі, тому ПАТ "Криворіжгаз" не здійснюватиме заходи з припинення газопостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 55)

Таким чином, наявність спричинених позивачу матеріальних збитків, з боку відповідача також не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, внаслідок чого, вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків є не доведеними.

Серед іншого, позивач вважає що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн, та яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.(п. 4 Постанови)

Так, у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 01.03.2017, позивач не зазначає які саме дії відповідача завдали моральної шкоди позивачу, не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та матеріали справи не містять жодних доказів, якими підтверджується спричинення моральної шкоди позивачу.

З огляду на зазначене, а також враховуючи, що не матеріальні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

У даному випадку позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачем", саме на тих умовах які заявлені позивачем, що є наслідком відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім зазначеного, судом встановлено, що ухвалою суду від 19.08.2016 вжито заходи забезпечення позову у справі, шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" припиняти газопостачання до будинку за адресою: АДРЕСА_1 через непогашення заборгованості станом на 31.07.2016 року за показниками лічильника газу 29888 м.куб. на особовому рахунку № НОМЕР_1 в сумі 2 416 грн 57 коп. за послуги з газопостачання ОСОБА_1 до розгляду судом даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 3, 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", ЗУ "Про захист прав споживачів", постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1588 від 21.05.2015, Правилами постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, ст.ст. 626,633 ЦК України, 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 258-259, 263,265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про захист прав споживачів,- відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року, у вигляді заборони товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" припиняти газопостачання до будинку за адресою: АДРЕСА_1 через непогашення заборгованості станом на 31.07.2016 року за показниками лічильника газу 29888 м.куб. на особовому рахунку № НОМЕР_1 в сумі 2 416 грн 57 коп. за послуги з газопостачання ОСОБА_1 ,- скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , інші відомості відсутні;

- відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", код ЄРДПОУ:39572642, місце знаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов