печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Талдоновій М.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП», про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП», в якому просить визнати контракт №б/н від 01.11.2011 та додатку №1 до нього діючим; поновити позивача на посаді Головного інженера за контрактом б/н від 01.11.2011; стягнути з ПАТ «КиївЗНДІЕП» моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що з 27.09.2006, згідно з наказом 233 «ОС» Міністерства будівництва, архітектури та житлового комунального господарства, була прийнята на посаду керівника ВАТ «КиївЗНДІЕП» на умовах контракту.

З 30.11.2006, згідно наказу №205ка Мінрегіонбуду України, у відповідності з рішенням Спостережної ради ВАТ «КиївЗНДІЕП», за контрактом №27 була призначена Головою Правління ВАТ «КиївЗНДІЕП».

Наказом №400 «ОС» Мінрегіонбуду України від 20.08.2010, позивач була призначена Генеральним директором ПАТ «КиївЗНДІЕП».

Звільнення Головного інженера з посади змусило керівництво інституту заключити контракт б/н від 01.11.2011 з позивачем суміщення посад. В січні-лютому 2012 року на підприємстві ПАТ «КиївЗНДІЕП» було проведено аудит для продовження дії сертифікату ISO.

02.04.2012 на нараді директорів за вимогою аудиту була прийнята додаткова угода №1 до контракту б/н від 01.11.2011.

Позивач вказала, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.10.2012 № 504 «ОС» відповідно до підпункту «б» пункту 25 розділу 5 Контракту, було достроково припинено його дію та звільнено позивача з посади Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП України та за станом здоров`я.

Однак, після звільнення, позивачка продовжувала працювати на посаді Головного інженера ПАТ «КиївЗНДІЕП» згідно контракту б/н від 01.11.2011 та додаткової угоди №1 від 07.04.2012.

Вказує на те, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходиться справа №757/37110/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КиївЗНДІЕП» про стягнення невиплачених грошових коштів позивачу. На засіданні, яке проходило 21.09.2019, представник ПАТ «КиївЗНДІЕП» зробив заяву в суді, що позивач не знаходиться з відповідачем у трудових відносинах. В зв`язку з цим позивач подала позов до суду.

Позивач вказує на те, що її не ознайомили певним чином про припинення дії трудового контракту б/н від 01.11.2011 та додатку №1 до нього, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Також, в зв`язку з незаконними діями відповідача, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у втрачених нормальних життєвих зв`язках, недопущенням до робочого місця, виселення з гуртожитку, витрати на адвокатські послуги, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, яку позивач оцінює в 50000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження.

22.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказує на те, що контракт з Головним інженером ПАТ «КиївЗНДІЕП» від 01.11.2011, укладений між т.в.о. Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» Єжовим С.В. та ОСОБА_1 носить формальний характер. Генеральний директор ПАТ «КиївЗНДІЕП», будучи наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, є службовою особою. Службовій особі, відповідно до чинного законодавства України, заборонено сумісництво та суміщення посад (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту). Зазначає, що позивач, будучи Генеральним директором ПАТ «КиївЗНДІЕП» в період з 20.08.2010 по 16.10.2012 на посаду Головного інженера ПАТ «КиївЗНДІЕП» по суміщенню посад не призначалась. Після звільнення позивача із посади Генерального директора підприємства, ОСОБА_1 у трудових відносинах з ПАТ «КиївЗНДІЕП» не перебувала, в зв`язку з чим відсутній предмет спору.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 27.09.2006, згідно з наказом 233 «ОС» Міністерства будівництва, архітектури та житлового комунального господарства, ОСОБА_1 прийнята на посаду керівника ВАТ «КиївЗНДІЕП» на умовах контракту.

З 30.11.2006, згідно наказу №205ка Мінрегіонбуду України, у відповідності з рішенням Спостережної ради ВАТ «КиївЗНДІЕП», за контрактом №27, була призначена Головою Правління ВАТ «КиївЗНДІЕП».

Наказом №400 «ОС» Мінрегіонбуду України від 20.08.2010, позивач була призначена Генеральним директором ПАТ «КиївЗНДІЕП».

Після звільнення Головного інженера з посади, було укладено контракт б/н від 01.11.2011 з позивачем суміщення посад. В січні-лютому 2012 на підприємстві ПАТ «КиївЗНДІЕП» було проведено аудит для продовження дії сертифікату ISO.

02.04.2012 на нараді директорів за вимогою аудиту була прийнята додаткова угода №1 до контракту б/н від 01.11.2011.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.10.2012 № 504 «ОС» відповідно до підпункту «б» пункту 25 розділу 5 Контракту, було достроково припинено його дію та звільнено Позивача з посади Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП» згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП України та за станом здоров`я.

У статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З пояснень представника відповідача, які містяться у відзиві на позов, вбачається, що після звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП», позивачка у трудових відносинах з підприємством не перебувала.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ч. 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилання представника відповідача на те, що після звільнення ОСОБА_1 з посади Генерального директора ПАТ «КиївЗНДІЕП», позивач у трудових відносинах з підприємством не перебувала та, що позивач на посаду Головного інженера по суміщенню не призначалась, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки досліджуючи контракт №б/н від 01.11.2011 вбачається, що він укладений між публічним акціонерним товариством «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП, в особі ТВО Генерального директора Єжова С.В. та Головним інженером Українського зонального науково-дослідного і проектного інституту по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП Шахновою В.М.

Проте, позивачем до матеріалів позову не додано наказу про її звільнення з посади Головного інженера Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову процедуру законного чи незаконного звільнення позивача із займаної посади.

Відтак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт її звільнення з посади Головного інженера Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП.

З врахуванням зазначеного вище, суд вважає, що обґрунтування позивача в цій частині є не доведеними, а твердження сторони відповідача належним чином обґрунтованими, тому суд вважає, що останнім не були порушені норми трудового законодавства, що призвели до порушення прав та інтересів позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно приписів ст.ст. 11, 13, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України наділяє кожну особу правом на відшкодування моральної шкоди грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 1167 ЦК України за завдану моральну шкоду фізичній особі покладає відповідальність за завдану моральну шкоду та обов`язок її відшкодувати на особу, яка її завдала.

Отже стягнення моральної шкоди є похідними позовними вимогами від позовних вимог позивача щодо визнання порушених норм трудового законодавства, що призвели до порушення прав та інтересів позивача. Цивільно-правова відповідальність за заподіяну моральну шкоду не може наступити по відношенню до відповідача тому, що відсутні ознаки цивільного правопорушення.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 Постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема, фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пунктах 4, 5, 9 Постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та завданою моральною шкодою, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, доводи про заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними та недоведеними.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди- відмовити.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КиївЗНДІЕП, 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, .

Суддя Р.В. Новак