Справа № 639/4085/20
Провадження № 2/639/1379/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Нечай Н.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/4085/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) про стягнення належних при звільненні виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) про стягнення належних при звільненні виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій він просив суд:

-Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу у розмірі 518 900, 00 грн. ( п`ятсот вісімнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

-Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 19.05.2020 року і по день ухвалення рішення судом.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 01.11.1995 року по 18.05.2020 року він працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, зокрема останньою посадою, яку він обіймав була посада: провідний інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку.

18.05.2020 року наказом від 13.05.2020 року №110/о позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ч. 1 ст. 38 КЗпП України).

Згідно п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, передбачено, що у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: - при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; - за кожний повний рік понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожен рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

Враховуючи те, що позивач має 24 роки безперервного стажу роботи у відповідача, а посадовий оклад позивача при звільненні становив 25 945, 00 грн., то позивач має право на отримання матеріальної допомоги у розмірі 518 900, 00 грн.

Зазначена матеріальна допомога не була виплачена відповідачем по справі у день звільнення позивача, та залишається до сьогоднішнього часу також не виплаченою.

Окрім того, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що у день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - відмовлено.

Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) про стягнення належних при звільненні виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Призначено судове засідання.

30 липня 2020 року від представника відповідача по справі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) надійшов відзив на позовну заяву у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі посилаючись на наступні обставини.

Так, згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства виключно за їх наявності. На підставі постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» починаючи з 12 березня 2020 року на території України був запроваджений карантин. У зв`язку з тим, що в період карантину авіасполучення були заборонені, а обсяг повітряного руху у повітряному просторі України зменшився на 95%, значно погіршилась фінансова ситуація ДП «Украерорух», у відповідача виникла економічна криза. Відсутність прибутку є підставою для звільнення ДП «Украерорух» від виконання обов`язку по виплаті позивачу матеріальної допомоги. Крім того, матеріальна допомога не входить до структури заробітної плати, запровадження карантину на території України визнано форс-мажорною обставиною. Ці обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення з ДП «Украерорух» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

14 серпня 2020 року від позивача по справі надійшла відповідь на відзив в якій він зазначає, що відповідач відкрито нехтує положеннями Кодексу законів про працю, Закону України «Про колективні договори та угоди», Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками в частині виплат позивачу належних йому сум, що є грубим порушенням трудових прав позивача. Відповідачем по справі не надано жодних передбачених чинним законодавством документів, що засвідчують факт виникнення на його боці форс-мажорних обставин, що автоматично робить посилання відповідача на вказані вище форс-мажорні обставини голослівними. Окрім того, позивач зазначає, що одноразова матеріальна допомога при звільнення відноситься до належних працівникові виплат при звільненні. Нездійснення таких виплат тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

23 вересня 2020 року від представника відповідача по справі надійшли заперечення у яких він зазначає, що у зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до колективного договору від 19.05.2020 року, зареєстровані 28.05.2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставини з 16.03.2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до колективного договору, з моменту настання істотної зміни обставин. Окрім того, оскільки колективним договором передбачається не законодавчо встановлена соціальна гарантія, а додатково встановлений соціальний захист для працівників Украероруху, то законні підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - відсутні.

Представник позивача Лагутін І.В., який діє на підставі Довіреності від 25.06.2020 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача Нечай Н.С. , яка діє на підставі Довіреності від 10.07.2020 року №7-03/545/20, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами,

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що з 01.11.1995 року по 18.05.2020 року позивач ОСОБА_2 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, зокрема останньою посадою, яку він обіймав була посада: провідний інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 12-14)

18.05.2020 року наказом від 13.05.2020 року №110/о позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ч. 1 ст. 38 КЗпП України). (а.с. 15)

Як вбачається з п.6.25.4 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 10 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 10 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. (а.с. 17-45)

Згідно довідки Украерорух посадовий оклад ОСОБА_2 згідно штатного розпису Харківського РСП Украероруху на дату звільнення з посади провідного інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку 18.05.2020 складав - 25 945 грн.; стаж роботи ОСОБА_2 складає 24 років (з 01.11.1995 по 18.05.2020). Згідно п. 6.25.4 Колективного договору матеріальна допомога складає 518 900, 00 грн. (а.с. 16)

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що у зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до колективного договору від 19.05.2020 року, зареєстровані 28.05.2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставини з 16.03.2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до колективного договору, з моменту настання істотної зміни обставин.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За нормами ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до ст.10, а також ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору.

Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно додатку 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с.102-104).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. (а.с. 92-101)

При цьому, виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору).

Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.

Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією (а.с.92-101).

Разом з цим, всупереч вимогам ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не наділена повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін до колективного договору.

До того ж зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року. В той час як ОСОБА_2 був звільнений з роботи з 18 травня 2020 року. Тому, зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.

Також представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що у зв`язку зі складним фінансовим станом та відсутністю наявних коштів, у підприємства немає можливості надати матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідач, в обґрунтування фінансової неспроможності підприємства та наявності факту істотної зміни обставин, які зумовлюють неможливість наразі виконувати умови колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги, послалася на Висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року. (а.с. 155-172)

Зважаючи на вказане, слід зазначити, що одними з механізмів отримання відстрочки у виконанні зобов`язань, аж до відмови від договору з одночасним звільненням від відповідальності, є hardship - істотна зміна обставин, які сторони не передбачали на момент укладення договору, а маючи можливість їх передбачити - сторони б не укладали такий договір.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово - промислові палати України» засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

В ч. 1 ст. 14? даного Закону зазначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відтак належним доказом дії обставин непереборної сили є саме Сертифікат регіональних представництв Торгово-промислових палат України, а не її висновок. Крім того, у наданому до суду Висновку Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року вказано, що він не є висновком судової експертизи відповідно Закону України «Про судову експертизу».

Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певним засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи наведене, суд вважає наданий відповідачем до суду Висновок Торгово-промислової палати України від 29 липня 2020 року, недопустимим доказом.

За змістом ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права

В розумінні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції «власністю» є також право на своєчасну сплату сум заробітної плати та надбавок до неї, зокрема, такі висновки зробив Європейський Суд при тлумаченні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції у рішеннях, прийнятих проти України у справах «Воскобойник проти України» (заява №39874/05), «Лопатюк та інші проти України» (заява №903/05), «Дідух проти України» (заява №14394/04), «Воротнікова проти України» (заява №1225/02).

Встановлені судом обставини свідчать про порушення прав позивача, гарантованих ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення матеріальної допомоги у розмірі 518 900, 00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку суд зазначає наступне.

Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13)

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14)

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як роз`яснено в правовому висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Представник відповідача в судовому засіданнізазначила, що одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена колективним договором, не відноситься до структури заробітної плати, а є додатковим видом допомоги понад обов`язкові норми, які передбачені чинним законодавством України. Тому підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати матеріальної допомоги при звільненні, відсутні.

На підтвердження своїх доводів представник відповідача посилалася на постанову Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі №640/19162/16-ц (провадження №61-779св19) (а.с.76-78). Зі змісту даної постанови нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці». Виплата матеріальної допомоги, передбаченої колективним договором, не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата одноразової допомоги при виході на пенсію, відповідно до колективного договору не передбачена в день звільнення, а тому відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, на неї не розповсюджується.

Судом критично сприймається посилання представника відповідача на вказаний правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 11 березня 2019 року, оскільки, згідно досліджених обставин вказаної цивільної справи судами було встановлено, що одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію сплачується протягом 4 місяців, та у зв`язку з цим, суд прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування до таких правовідносин положення ст.ст.116, 117 КЗпП України.

На відміну від спірних правовідносин, які склались між позивачем та Украерорухом, згідно умов колективного договору Украерорух гарантує виплату працівнику матеріальної допомоги у випадку звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Крім цього, за змістом п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору.

Таким чином, здійснення виплат, які передбачені колективним договором, в тому числі матеріальної допомоги при звільненні, не залежить від прибутку підприємства.

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення.

Тому ні нормами КЗпП України, а ні нормами колективного договору не визначено строк виплати матеріальної допомоги, відмінного від дня звільнення працівника з роботи.

Як вбачається довідки від 02.07.2020 року № 22.1-12/196/20 згідно розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, ОСОБА_2 нараховані наступні виплати, які враховуються для обчислення середнього заробітку.

У березні: посадовий оклад - 11 064, 21 грн., доплата за виконання обов`язків керівника об`єкта - 1 106, 42 грн., доплата за вислугу років - 5 532, 11 грн., індексація - 27, 79 грн.

Виплати нараховані за 71, 75 годин за 9 робочих днів при нормі часу 168, 25 годин за 21 робочий день.

У квітні 2020 року відсутні виплати, які враховуються при обчисленні середнього заробітку, у зв`язку з тим, що з 18.03.2020 року по 15.07.2020 року на підприємстві оголошено простій з ініціативи роботодавця.

У квітня 2020 року відсутні виплати, які враховуються при обчисленні середнього заробітку у зв`язку з тим, що з 18.03.2020 року по 15.07.2020 року на підприємстві оголошено простій з ініціативи роботодавця. (а.с. 62)

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1 970, 06 грн. (17 730, 53 грн. / 9 робочих днів = 1 970, 06 грн.)

Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 20.10.2020 року (включно) становить 210 796, 42 грн. (1 970, 06 грн. Х 107 робочих днів = 210 796, 42 грн.).

В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 20.10.2020 року (включно) у розмірі 210 796, 42 грн. (двісті десять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 42 копійки), без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справі про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Матеріальна допомога при звільненні в свою чергу входить до складу заробітної плати.

Отже, при зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення матеріальної допомоги при звільненні.

У зв`язку з тим, що вимоги позивача про стягнення матеріальної допомоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 7 783, 50 грн. (518 900, 00 грн. / 100 х 1, 5 % (ставка судового збору для юридичних осіб) = 7 783, 50 грн.).

За вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

В свою чергу рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 20.10.2020 року (включно) у розмірі 210 796, 42 грн. (отже сума судового збору за зазначені вимоги становить 2 107, 96 грн.).

Саме тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн., а недоплачена частина судового збору у розмірі 1 267, 16 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Загальний розмір судового збору який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 9 050, 66 грн. (7 783, 50 грн. + 1 267, 6 грн. = 9 050, 66 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 76-81, 82, 133, 141, 247, 265 ЦПК України, ст.10, ч.1 та ч.3 ст.13, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) про стягнення належних при звільненні виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу у розмірі 518 900, 00 грн. ( п`ятсот вісімнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020 року по 20.10.2020 року (включно) у розмірі 210 796, 42 грн. (двісті десять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 42 копійки), без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь держави судовий збір в сумі 9 050, 66 грн. (дев`ять тисяч п`ятдесят гривень 66 копійок).

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19 грудня 2000 року, АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (УКРАЕРОРУХ), , місцезнаходження: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт.

Повний текст рішення складено 26 .10.2020 року.

Суддя В. В. Труханович