Справа № 127/2-3298/2011
Провадження 4-с/127/15/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницькій міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника заявника ОСОБА_1 І.В.,

державного виконавця Микитюка М.О.,

представника стягувача Спірідонова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича.

Скарга мотивована тим, що постанова про арешт коштів боржника від 22.01.2020 винесена державним виконавцем у виконавчому провадженні відкритому 16.07.2015 на підставі виконавчого листа № 2-3298-2011, виданого ще в 2011 році - 03.10.2011. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. На думку заявника, у зв`язку із відсутністю в матеріалах виконавчого провадження № 48090501 виконавчого листа, будь-яких документів щодо закриття, повторного відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-3298-2011 від 03.10.2011, заяв стягувача про поновлення строків щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання, постанова про арешт коштів боржника є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням законних прав та інтересів боржника.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання дій головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_4 щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 22.01.2020 у виконавчому провадженні № 48090501 неправомірними та зобов`язання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_4 Олександровича скасувати постанову про арешт коштів боржника від 22.01.2020 у виконавчому провадженні № 48090501 і зняти арешт з грошових коштів, що містяться на відкритих рахунках.

Ухвалою суду від 05.03.2020 вищевказану скаргу було прийнято до розгляду, призначено судове засідання, запропоновано державному виконавцю та стягувачу надати суду письмові пояснення чи заперечення на скаргу і докази у строк встановлений судом.

Від державного виконавця та стягувача письмові пояснення на скаргу не надходили.

У судовому засіданні представник заявника (боржника) підтримала скаргу, аргументуючи мотивами викладеними у ній, та просила задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача просили відмовити суд в задоволенні скарги, оскільки вважають її необґрунтованою і безпідставною. Також виконавецьнадав суду для огляду і дослідження матеріали виконавчого провадження № 48090501.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом при прийнятті до розгляду даної скарги було враховано, що право на звернення до суду є строковим, однак не завжди державний виконавець здійснює передбачену відповідним законом дію або приймає постанову у виконавчому провадженні у визначений строк. У такому разі слід керуватися тим, чи зазначений в законі строк здійснення певної дії державним виконавцем, чи ні. Якщо ж обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Тому, при вирішенні питання про прийняття скарги до розгляду, судом звернуто увагу на те, що пропуск строків звернення до суду із скаргою, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила ст. 127 ЦПК України.

Представник заявника в судовому засіданні зазначила, що про оскаржувану нею постанову від 22.01.2020, вона дізналася лише 11.02.2020 при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження.

Суд, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 48090501 встановив, що дійсно боржник про оскаржувану нею постанову від 22.01.2020 дізналася 11.02.2020. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази виконання державним виконавцем положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова про арешт коштів боржника повинна бути надіслана виконавцем сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення простим поштовим відправленням або доставлена кур`єром за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі). Супровідний лист про направлення оскаржуваної постанови, зокрема боржнику, наявний в матеріалах виконавчого провадження, не є належним доказом виконання державним виконавцем положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, представника стягувача, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 48090501, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заявником строк звернення до суду із скаргою не пропущено.

Однак, заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця та представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді скарги судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів цивільної справи № 2-3298/11 вбачається, що 14.09.2011 Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, яким позов задоволено і стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики від 01.04.2010 та проценти за користування коштами в сумі 60 792, 27 гривень, а також судові витрати.

За вищевказаним судовим рішенням 03.10.2011 Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист.

З матеріалів виконавчого провадження № 48090501 вбачається, що 16.07.2015 головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Кравчуком Андрієм Олександровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-3298-2011, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 03.10.2011, на підставі розгляду постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, що надійшла з відділу ДВС Літинського районного управління юстиції про примусове виконання цього виконавчого документа. Також, із вищевказаної постанови вбачаться, що «згідно відмітки на виконавчому документі залишок боргу становить 9 873, 28 гривень».

В ході розгляду справи, досліджуючи зокрема матеріали цивільної справи № 2-3298/11, встановлено, що виконавчий лист № 2-3298-2011, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці 03.10.2011, неодноразово перебував на примусовому виконанні в ДВС і виконавці вчиняли відповідні дії для виконання судового рішення боржником. Зокрема судом встановлено, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було виявлено у боржника нерухоме майно, розташоване в Літинському районі Вінницької області. Дане майно, як вбачається із постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.11.2012, наявній в матеріалах цивільної справи № 2-3298/11, було реалізовано з торгів, а виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Також із даної постанови вбачається, що виконавчий документ може бути пред`явлений в строк до 26.11.2013.

Крім того, з матеріалів цивільної справи № 2-3298/11 вбачається, що 03.07.2013 головним державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3298-2011, виданим Ленінським районним судом м. Вінниці 03.10.2011 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 16 933, 28 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2013 було надано дозвіл державному виконавцю на примусове проникнення в квартиру для опису майна, належного ОСОБА_2 . Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2015 залишок боргу за вищевказаним виконавчим документом становить 9 873, 28 гривень.

В судовому засіданні державний виконавець повідомив, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.09.2011 досі повністю не виконано боржником, яка в свою чергу ухиляється від його виконання. Представник стягувача, в свою чергу, підтвердив невиконання боржником судового рішення. Представником заявника (боржника) дані твердження спростовані не були.

Судом встановлено, що державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника під час здійснення виконавчого провадження, відкритого 16.07.2015. При цьому, аргументація протиправності оскаржуваної постанови полягає фактично у неправомірності відкриття самого виконавчого провадження, хоча предметом оскарження є саме постанова про арешт коштів, а не постанова про відкриття виконавчого провадження. Водночас, постанова про відкриття виконавчого провадження заявником не оскаржувалась, ніким не скасовувалась, відповідно є чинною.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У відповідності до положеньЗакону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до Конституції України та згідно з приписами ст. 14 ЦПК України, в редакції чинній на час набрання судовим рішенням законної сили у справі № 2-3298/11, та ст. 18 чинного ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В свою чергу, згідно із ч. 6 та ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) та ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII із змінами і доповненнями), боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу, що право на виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_5 , а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду заяви й закінчується виконанням судового рішення.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) встановив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine) від 29 червня 2004 року, п. 53).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, розглянувши скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника заявника (боржника), представника стягувача та державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до переконання, що головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюк М.О. діяв в межах своїх повноважень, як те визначено Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням засад диспозитивності, незалежності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено підстави і порядок зняття арешту з майна. Такими підставами, зокрема, є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом не встановлено підстав для скасування арешту, накладеного на кошти боржника 22.01.2020.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що скарга ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка М.О. є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Судом не встановлено понесення судових витрат у зв`язку з розглядом цієї скарги.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 76-82, 89, 95, 229, 258-260, 263, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Вищевказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали суду складено 27.05.2020.

Суддя: