Справа № 289/1592/19
Номер провадження 2/289/195/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/4 ідеальну частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивачу на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а інша 1/4 частина цього ж домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.11.1975, який був зареєстрований у вказаному будинку в період з 25.08.1975 по 19.04.1980, однак, не проживає у зазначеному домоволодінні з 1980 року і по даний час, будь-які родичі або спадкоємці ОСОБА_2 відсутні.

З 1999 року та по даний час позивач проживає у вказаному домоволодінні, а зареєстрована з 02.03.2003 і по даний час, утримує вказане нерухоме майно, здійснюючи капітальний та поточний ремонт, провела газифікацію будинку, сплачує комунальні платежі. Також здійснює повноваження власника вказаного домоволодіння і стосовно частки ОСОБА_2 , який весь цей час в будинку не з`являвся, інтересу до будинку не проявляв, будь-які зв`язки з ним відсутні, місце знаходження його не відоме. Будь-який розподіл домоволодіння між співвласниками не проводився.

Рахуючи, що позивач володіє будинком і користується ним з 02.12.2003, вважає себе фактичним власником, тобто постійно, добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на 1/4 вказаного домоволодіння за набувальною давністю.

Ухвалою від 25.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.11.2019 (а.с.39).

Ухвалою від 05.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.12.2019 (а.с.47).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями ухвалою судді Сіренко Н.С. від 24.01.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті на 18.05.2020(а.с.59).

Позивач 18.05.2020 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.71).

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника на підставі наявних доказів у справі (а.с.69).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Як вбачається з матеріалів справи, в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані:

-ОСОБА_2 - з 25.08.1975 по 19.04.1980;

-ОСОБА_3 - з 05.03.2003 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-ОСОБА_1 - з 02.12.2003 по даний час;

-ОСОБА_4 - з 02.12.2003 по 07.03.2012, що підтверджується довідками ПП «Житлоремсервіс-9», виданими на підставі будинкової книги (а.с.9).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 09.11.2001, вбачається, що ОСОБА_3 отримав спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яке складається з 3/4 ідеальних частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину, яка складається з 3/4 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отримала його дружина ОСОБА_1 (а.с.11,12,13), та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вказане нерухоме майно зареєстровано за останньою 18.08.2019 на праві спільної часткової власності (а.с.15).

Як вбачається із довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, виданої 05.09.2019 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за № 637, право власності на нерухоме майно, а саме 1/4 ід.частини житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за громадянином ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого 27.11.1975 Радомишльською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2455, та договір дарування, посвідчений 28.11.1975 Радомишльською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2469 (а.с.14).

Матеріалами справи також підтверджується укладення споживачем ОСОБА_3 договорів на постачання електричної енергії (а.с.16-18), проведення останнім газифікації будинку АДРЕСА_1 (а.с.19-23).

Крім того, тривале володіння та проведення ремонтних робіт ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 підтверджується письмовими заявами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також повідомили, що ОСОБА_2 вони не знають і в будинку ніколи не бачили (а.с.72,74).

Звертаючись до суду позивач указує на те, що більше 10 років відкрито користується та проживає у спірному будинку, а тому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Судом встановлено, що власником 1/4 частини спірного будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 , отже, Радомишльська міська рада в даній справі не є належним відповідачем.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Посилання на те, що 1/4ід.частини житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за громадянином ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, підтверджує, що позивач знала, що володіє чужим майном. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не довела наявності підстав для набуття права власності на нерухоме майно за давністю володіння, а тому позов не підлягає до задоволення.

З урахуванням ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі суд також врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі № 225/2258/17.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Радомишльської міської ради Житомирської області (місцезнаходження: 12201, Житомирська обл., м. Радомишль, Соборний Майдан, 12, )про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко