РІШЕННЯ

іменем України

"27" травня 2020 р. 145/137/20

2/145/342/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 22.07.2013 р. № 1515 вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За даною адресою також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є її батьком. Однак фактично він за вказаною адресою не проживає з вересня 2015 р. З того часу він не допомагає в утриманні будинку. У нього інша сім`я, з якою він проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі з 30.10.1996 р., однак з вересня 2015 р. за вказаною адресою не проживає.

З часу, коли відповідач припинив проживати у даному будинку, пройшло понад (чотири) роки, домовленості про збереження за відповідачем права на користування житлом понад строки, встановлені законом немає, а тому він є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування житло за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що ОСОБА_2 - її батько. П"ять років тому він залишив будинок і живе у смт Сутиски з іншою сім"єю, має дитину від іншої жінки. Аліментів на її утримання не платив і не платить. У будинку по в АДРЕСА_1 н е з"являвся із 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає (а.с.23).

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.406 ЦК України право на користування чужим майном припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що позивачка - власниця житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується Договором дарування від 22.07.2013 р. (а.с.3), Витягом про реєстрацію права власності індексний №155942636 від 12.02.2019 р. (а.с.6).

У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується домовою книгою (а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі з 30.10.1996 р., однак з вересня 2015 р. за вказаною адресою не проживає, що стверджується актом про встановлення факту непроживання відповідача за місцем реєстрації від 20.01.2020 р. (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 більше чотирьох років не проживає і не користується належним позивачці житлом, договорів на право користування житлом не укладав, позов визнав.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 406 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 29.05.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Мазурчак А. Г.