провадження № 22-ц/824/5122/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 16 січня 2020 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Зокрема, позивачка просила вирішити цей спір щодо двокімнатної квартири загальною площею 51,6 кв. м у місті Києві, земельної ділянки площею 0,0862 га у Київській області, використаних для будівництва будинку на указаній земельній ділянці будівельних матеріалів та легкового автомобіля марки Мерседес Віто 1998 року випуску.

Оскільки правовстановлюючі документи на майно відсутні у позивачки, нею було визначено ціну позову у сумі 300 тисяч грн та сплачено судовий збір у розмірі 4500 грн.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Київ від 20 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання документів, які підтверджують вартість кожного об`єкту спору станом на день звернення до суду та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки надана його копія виконана неякісно та є нечитабельною.

28 грудня 2019 року до Дніпровського районного суду міста Київ від позивачки надійшла заява про усунення перешкод у доступі до правосуддя, яка була передана судді 14 січня 2020 року.

У своїй заяві про усунення перешкод у доступі до правосуддя позивач просить суд: усунути позивачу незаконні перешкоди у доступі до правосуддя; вважати позовну заяву поданою в день первісного її подання до суду, здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження; у випадку сумнівів суду щодо зазначеної позивачем ціни позову, застосувати приписи ч. 2 ст. 176 ЦПК України. Вважає, що висновки суду про необхідність підтвердження зазначеної у позовній заяві ціни позову суперечать вимогам процесуального закону; в ухвалі про залишення позовної заяви без руху районний суд, зазначивши недоліки позовної заяви, не зазначив позивачу спосіб їх усунення, точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Київ від 16 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнано такою, що не подана та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із указаною ухвалою ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та справу направити для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що нею при зверненні до суду з позовною заявою були дотримані вимоги, визначені статями 175-177 ЦПК України. У позовній заяві нею було повідомлено суд про відсутність у неї правовстановлюючих документів на спірне майно, яке зареєстроване за відповідачем, а відтак оригінали документів на майно наявні саме у нього. Позивачкою було визначено приблизну вартість майна та додано до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору із визначеної нею ціни позову.

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції, на думку скаржника, вимоги частини 2 статті 176 ЦПК України не виконав та не визначив самостійно розмір судового збору. Враховуючи наведене підстав для повернення позовної заяви у суду не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу, виходячи з наступного.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачці суддя виходив із обставин невиконання позивачкою вимог ухвали суду про залишення її позовної заяви без руху. А саме, позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху щодо надання доказів, що визначають, станом на день звернення до суду, реальну вартість кожного окремого спірного об`єкта майна, що підлягає визнанню спільною сумісною власністю та поділу, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості визначити дійсну ціну позову, а також перевірити правильність сплати позивачем судового збору та дотримання правил підсудності. А також, позивачем залишено поза увагою та обставина, що останньою долучено до позовної заяви письмовий доказ - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який виконаний неякісно та є нечитабельним.

Колегія апеляційного суду не може погодитись із оскаржуваною ухвалою враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. Частиною 2 указаної статті також передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Отже, суд відповідно до норми процесуального закону уповноважений сам визначити попередньо розмір судового збору у разі, якщо ціна позову вочевидь не відповідає вартості спірного майна на момент пред`явлення позову.

Частиною 2 статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстав несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суддею обставини, які свідчать про очевидну невідповідність ціни позову вартості предмету спору, не встановлені. Судом у оскаржуваній ухвалі також інший, аніж сплачений позивачем, розмір судового збору судом також не визначено.

Крім того, остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, зібрання відповідних доказів, визначено статтею 189 ЦПК України, як завдання підготовчого провадження. Таким чином, у разі встановлення іншої вартості майна, яке має значення для визначення розміру судового збору, суд уповноважений достягнути недоплачений чи повернути переплачений судовий збір при вирішенні спору.

Колегія апеляційного суду також визнає обґрунтованими доводи позивачки про те, що неподання нею якісної копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки у самому позові нею зазначено про наявність оригіналу вказаного документа у відповідача. Визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів також віднесено процесуальним законом до стадії підготовчого засідання.

Не подання доказів на підтвердження відповідних обставин, у разі їх заперечення чи невизнання іншою стороною, є підставою для відмови у позові, а не поверненні позову.

Окрім того, як вбачається із матеріалів цієї справи, залишаючи без руху позов судом було вказано на недолік позовної заяви щодо невиконання пункту 3 та 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме щодо незазначення вартості окремо нерухомого майна, яке розташоване у місті Києві та у Броварському районі Київської області для правильного визначення судом першої інстанції підсудності справи Дніпровському районному суду міста Києва, чи Броварському міськрайонному суду Київської області.

Так, відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви ОСОБА_1 додала: копію посвідченого нотаріально 21 травня 2002 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого вартість квартири визначено у розмірі 75970 грн; копію посвідченого нотаріально 24 травня 2007 року договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відповідно до якого вартість земельної ділянки визначено у розмірі 61133 грн.

У позові також ОСОБА_1 зазначено, що на момент звернення з цим позовом вартість квартири у місті Києві є більшою ніж вартість земельної ділянки та іншого майна, з приводу якого виник спір.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги пунктів 3 та 5 частини 3 статті 175 ЦПК України щодо викладення обставин, якими позивач обґрунтовує своє звернення саме до Дніпровського районного суду міста Києва та зазначено докази щодо вартості майна, з приводу якого виник спір, яке на думку позивача має найвищу вартість.

Положеннями статті 175 ЦПК України не вимагається надання позивачем до позову доказів вартості окремо кожного об`єкту нерухомості, з приводу якого виник спір для вирішення питання визначення підсудності.

У разі, якщо іншою стороною спору буде спростовано викладені позивачем обставини з приводу підсудності цього спору суду, до якого подано позовну заяву, суд наділений процесуальним законом повноваженнями передати справу на розгляд іншому суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Указана стаття у Цивільному процесуальному кодексі розміщена у розділі І "Загальні положення", та застосування її не обумовлено з конкретною стадією судового процесу.

За таких обставин, колегія апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість викладених у апеляційній скарзі доводів.

Оскільки висновки судді Дніпровського районного суду міста Києва про наявність підстав для повернення позовної заяви є помилковими, тому оскаржувана ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі пункту 4 статті 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 369, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 16 січня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба