П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/26493/18

Номер провадження № 22-ц/824/7996/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 06 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О. О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 січня 2011 року у розмірі 24 490 грн. 66 коп. та судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ «КБ «Приватбанк» та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 20 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Крім того, підписуючи вищевказану заяву, ОСОБА_1 підтвердила факт її ознайомлення з умовами кредитування в АТ КБ «Приватбанк».

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредиту у розмірі встановленому договором. Натомість ОСОБА_1 , не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 листопада 2018 року складає 24 490 грн. 66 коп., з яких 11 375 грн. 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 289 грн. 99 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7 182 грн. 58 коп. - нарахована пеня, а також штрафи, а саме 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 142 грн. 41 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року (а.с. 45-50) у задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 31 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення та порушення норм цивільного права, просило скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 рокута ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що згідно умов кредитного договору, відповідач отримала картку та здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення кредитного договору.

Скаржник зазначає, що на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, банком надано виписку по рахункам останньої, з якої вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість за вказаним договором.

Крім того, 20 січня 2011 року відповідач підписала Анкету-заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На думку скаржника права банку були порушені, у зв`язку з чим, останній має право їх захистити шляхом зобов`язання відповідача виконати його обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а й наносить істотну шкоду споживачам банківських послуг та банку, крім того, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, адже важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2020 року поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження розміру заборгованості позичальника перед банком.

Так, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з доданими до позовної заяви Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанкуознайомилась та погодилась відповідач підписуючи Анкету-заяву, що вказані документи на момент отримання останньою кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки у зазначених банком розмірах і порядку, крім того, у Анкеті-заяві підписаній відповідачем відсутні відомості про розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, комісії та штрафів.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що у відповідача наявна будь-яка заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 січня 2011 року, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 січня 2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 09).

При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надала свою згоду на те, що підписана заява, разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 підтвердила ознайомлення її з договором про надання банківських послуг до його підписання та погодилась з його умовами. Крім того, остання зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті позивача.

До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 11 - 25).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20 січня 2011 року, у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 2018 рік наявна заборгованість у розмірі 24 490 грн. 66 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 11 375 грн. 68 коп.; за нарахованими відсотками - 4 289 грн. 99 коп.; за пенею - 7 182 грн. 58 коп.; судовими штрафами - 1 642 грн. 41 коп. (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Пунктом 3, 4, 6, 8 та 9 частини 3 вищевказаної статті встановлено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ці Умови використання кредитних карт ПАТ «КБ «Приватбанк», Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом з випуску та обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття рахунку карти здійснюється в разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування та використання карт банку та при наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Пунктом 2.1.1.2.1 вищевказаних Правил встановлено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що в Анкеті-заяві, доданій до позовної заяви, містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останньої на отримання кредитної картки.

Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг банк у разі прийняття позитивного рішення випускає клієнту картку на підставі Заяви.

Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», у разі її отримання, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вони не можуть вважатися належними доказами по справі.

Відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України

від 04 липня 2018 року № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 січня 2011 року станом на 28 листопада 2018 рік, разом з тим, вказаний розрахунок не є первинним документом, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному АТ «КБ «Приватбанк» розмірі за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором, одним із яких є виписка по рахунку.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 січня 2011 року у заявленому банком розмірі.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, у підписаній сторонами Анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строки повернення кредитних коштів.

Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 січня 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви.

Крім того, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк виконання договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, в зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пенею та штрафів (фіксованої частини та процентної складової).

Скаржником до апеляційної скарги додано довідку, в якій відображено номери карток, термін їх дії та дати відкриття рахунків на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 77), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 78) та виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 28 березня 2020 року (а.с. 60-76). Разом з тим, дані доказ було подано з порушенням приписів процесуального законодавства без підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, а тому, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не враховує їх під час перегляду оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підписана Анкета-заява є належним підтвердженням ознайомлення відповідача з умовами кредитування, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки скаржником не надано Умов та правил надання банківських послуг, підписаних ОСОБА_1 .

З Анкети-заяви, долученої до позовної заяви, вбачається, що відповідач підтвердив ознайомлення з вищевказаними Умовами, однак не відомо в якій саме редакції.

Крім того, шляхом дослідження електронних доказів, до яких скаржник відносить Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, неможливо встановити факт ознайомлення відповідача з Умовами саме у тій редакції, на якій наполягає банк.

Посилання скаржника на те, що оскаржуване судове рішення не лише приводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а й наносить істотну шкоду споживачам банківських послуг та банку, крім того, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки сторони не узгодили всі істотні умови договору, лише після досягнення згоди щодо яких, відповідно до приписів ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 04 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова