Єдиний унікальний номер: 223/235/20
Провадження номер: 2/223/181/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за спеціальністю гірник очисного забою. Позивач 28 березня 2018 року отримав травму на виробництві, що призвела до втрати кінцівки та працездатності. Відповідно до акту №14 від 23 червня 2018 року причиною нещасною випадку визнано технічні причини: незадовільний технічний стан транспортних засобів. ОСОБА_1 встановлено діагноз: відкритий В3 перелом відламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великоберцевої кістки, перелом В/3 малогомілкової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи, велика рвано-розтрощена рана н/3 правої гомілки й гомілковостопного суглоба з дефектом м`яких тканин і масивним забрудненням. Внаслідок отримання зазначених ушкоджень, позивач мав тяжке тривале лікування, йому було ампутовано праву ногу з протезуванням, ОСОБА_1 втратив професійну працездатність за трудовим каліцтвом, його життя тривалий час і до цього моменту є тяжким, відчуває постійний біль, обмежений в побуті, йому важко пересуватись, доглядати за собою особисто та вести побут. Отже, внаслідок нещасного випадку на виробництві пошкоджено здоров`я ОСОБА_1 , чим завдано останньому моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями, що потребують від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень, одноразово.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення щодо документу «Судова повістка-повідомлення про виклик до суду» (а.с. 34). Надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час рогляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 35). Від відповідач на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно з яким посив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог позову, оскільки позивачем не надано суду висновку МСЕК про встановлення стійкої втрати працездатності, а отже у останнього наявне трудове каліцтво, однак стійкої втрати працездатності не встановлено. Окрім того, просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача (а.с. 36).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 30 жовтня 2006 року по 28 листопада 2009 року та з 10 січня 2013 року по 11 липня 2018 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та був звільнений11 липня 2018 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, що підтверджується копією дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1966 року (а.с. 28-29).

Відповідно до Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 28 березня 2018 року о 07 годині 25 хвилин на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 23 червня 2018 року та Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №14, затверджених 23 червня 2018 року начальником Головного управління Держпраці України у Донецькій області, ОСОБА_1 внаслідок зазначеного нещасного випадку встановлено діагноз: відкритий В3 тип відламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малогомілкової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи, велика рвано-розтрощена рана н/3 правої гомілки й гомілковостопного суглоба з дефектом м`яких тканин і масивним забрудненням. Причинами настання нещасного випадку визнано, зокрема, технічні причини: незадовільний технічний стан транспортних засобів (а.с. 7-15, 16-20).

Згідно довідки №168, виданої 10 листопада 2019 року Комунальним некомерційним підприємством «Лікувально-профілактична установа Центральна міська лікарня Вугледарської міської ради», ОСОБА_1 перебував на обліку у лікаря травматолога з діагнозом: ампутаційна культя с/3 правої гомілки, протезування (а.с. 21).

Згідно огляду завідувача відділення міркохірургії Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії інституту Донецького національного медичного університету від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 становлено діагноз відкритий В3 тип осколчастий внутрішньо суглобний переломо-вивих дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малоберцової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи (а.с. 23).

Відповідно до виписного епікризу №626, виданого Комунальною лікувально-профілактичною установою Мар`їнська центральна районна лікарня, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні МЦРЛ з 28 березня 2018 року по 03 травня 2018 року з діагнозом: відкритий В3 тип відламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малогомілкової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи, велика рвано-розтрощена рана нижньої третини правої гомілки й гомілковостопного суглоба з дефектом м`яких тканин і масивним забрудненням. Некроз м`яких тканин і шкірних лоскутів рани, некроз зовнішньої щиколотки й дістального метафіза великогомілкової кістки з масивним нагноєнням. Стан після ампутації правої гомілки на рівні середньої третини (а.с. 24).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності, ІІ група інвалідності за трудовим каліцтвом (а.с. 25).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1328, ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності за трудовим каліцтвом з 2018 року (а.с. 26-27).

Згідно листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №560 від 04 березня 2020 року на зазначеному підприємстві 28 березня 2019 року о 07 годині 05 хвилин стався нещасний випадок з ОСОБА_1 , за результатами розслідування даного нещасного випадку комісією встановлено, що першою особою, дія чи бездіяльність якої призвела до нещасного випадку, є ОСОБА_1 Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не має інших джерел надходження коштів окрім тих, які отримує від реалізації вугільної продукції. Споживачі вугільної продукції заборгували підприємству понад 250 млн.грн. за відвантажену продукцію. З 08 грудня 2020 року підприємство знаходиться в стані простою. У зв`язку з зазначеним, клопотання позивача щодо сплати моральної шкоди не було задоволено (а.с. 22).

Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Сторонами не оспорюється та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що позивач працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», за час роботи на зазначеному підприємстві з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого останнім отримано трудове каліцтво. При цьому, відповідачем не оспорюється ні причини виникнення нещасного випадку, ні тяжкість отриманих позивачем травм, ні причинно-наслідковий зв`язок між нещасним випадком та отриманим ОСОБА_1 трудовим каліцтвом.

При цьому, суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що не надання до суду висновку МСЕК свідчить про відсутніть у позивача стійкої втрати працездатності, оскільки внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 було ампутовано праву гомілку на рівні середньої третини, що в свою чергу зумовлює неможливість відновлення здоров`я позивача та усунення наслідків негативного впливу умов виробництва на здоров`я останнього.

Більш того, позивач ОСОБА_1 був звільнений з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 11 липня 2018 року саме внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню виконуваній роботі на підставі 2 ст. 40 КЗпП України, отже внаслідок стану здоров`я позивач вже позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням.

Окрім того, суд враховує, що надана до суду копія пенсійного посвідчення позивача не може визнаватися належним доказом встановлення останньому ІІ групи інвалідності, однак вказана в ньому інформація щодо інвалідності ОСОБА_1 береться судом до уваги в частині, що також підтверджується дослідженими судом іншими доказами, зокрема, Індивідуальною програмою реабілітації інваліда, які в своїй сукупності свідчать про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності за трудовим каліцтвом.

З огляду на викладене, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, зокрема, ампутації правої гомілки, що призвело до погіршення життєвих умов, що потребує від нього постійних додаткових зусиль для пристосовування та організації свого повсякденного життя, а також неможливості повністю реалізувати ОСОБА_1 свої можливості. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 , а остання у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 850,00 гривень (85000,00 грн.*1000,00 грн. / 100000,00 грн. = 850,00 грн.).

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старіна Петріківського району Гомельської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , одноразово, 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.