Справа № 454/2685/13 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/2037/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Корчівська сільська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

20.09.2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 27.09.2013 року, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та земельні ділянки загальною площею 2,4123га, загальною вартістю 45510,12 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Корчівської сільської ради Сокальського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_7 , який до дня своєї смерті проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Після смерті діда відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, що належав йому на праві приватної власності згдно свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.03.1989р. за №82, зареєстрованого в Червоноградському МБТІ 17.03.1989 р. в реєстрову книгу №18. На належне йому майно ОСОБА_7 склав заповіт на в її користь (позивачки ОСОБА_2 ) та в користь своєї дочки - ОСОБА_3 (тітки позивача). Заповіт посвідчений секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10 05.12.2005р. та зареєстрований в реєстрі за №87.

Вона, як спадкоємець за заповітом прийняла 1/2 частину спадкового майна, про що Сокальською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 спадщину не прийняла в межах встановленого ст.1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, не продовжувала строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не претендувала на спадкове майно та відмовилася від спадщини на її користь, про що надала відповідну заяву - відмову, посвідчену секретарем Корчівської сільської ради Сокальського району Гулич О.В. 23.04.2013р. за реєстровим №17. Так як ОСОБА_3 подала заяву відмову від спадкування після збігу шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не могла бути прийнята нотаріусом, тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 в судовому порядку.

12.11.2013р. третя особа ОСОБА_1 заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, подавши позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третіх осіб Корчівської сільської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.11.2013 року, просила визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_7 , який датований 05.12.2005р., та посвідчений секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10, і зареєстрований у реєстрі за № 87; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виадане ОСОБА_2 видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 11.09.2013р. на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на належне йому в порядку спадкування майно, а саме : після смерті його батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та в порядку власності в майні колгоспного двору, на будинковолодіння АДРЕСА_1 , та після смерті його батька - земельні ділянки площею 1,2547 га та 1,1576 га що знаходяться на території Корівської сільської ради та належали ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 04.05.2001р. на підставі розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації від 20.04.2001р. № 207.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 20.10.2011р. між нею та ОСОБА_8 було укладено шлюб. З 1979 р. чоловік проживав в АДРЕСА_1 , яке первинно відносилось до майна колгоспного двору, головою якого був батько її чоловіка ОСОБА_7 , а членами колгоспного двору - її чоловік ОСОБА_8 та його мати - ОСОБА_9 .

Згідно ст.120 ЦК (в редакції 1963р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (ст.112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності житловий будинок (ч.2 ст.120 ЦК). Відповідно до ст.123 ЦК (в редакції 1963р.) частки членів колгоспного двору в майні колгоспного двору рівні. Таким чином, майно колгоспного двору належало чоловікові позивачки та його батькам по 1/3 ідеальній частині.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір її чоловіка - ОСОБА_9 . У разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Спадкування частки в майні члена колгоспного двору, який помер після ІНФОРМАЦІЯ_4 відбувається за загальними нормами спадкового права (п.24 розділу VІ «Право власності» Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ). Таким чином, зважаючи на те, що на момент смерті ОСОБА_9 , її чоловік та його батько постійно проживали у будинковолодінні АДРЕСА_1 , 1/3 ідеальна частина якого належала спадкодавцю ОСОБА_9 на момент її смерті, та вступили у володіння та розпорядження спадковим майном, вони успадкували у рівних частках належне ОСОБА_9 на день смерті майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько її чоловіка - ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Як з`ясувалося, 05.12.2005р. від імені ОСОБА_7 було складено та посвідчено секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10 заповіт, відповідно до якого заповідач усе своє майно заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Вважає, що такий заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки він посвідчений секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10, яка на день посвідчення цього заповіту не була уповноважена вчиняти нотаріальні дії у порядку встановленому законом. Посвідчення заповіту не уповноваженою на це особою являється порушенням вимог щодо його посвідчення і з цієї підстави оскаржуваний заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ст.1257 ЦК України у зв`язку з його нікчемністю. При цьому, в заповіті відсутній час його посвідчення, що являється порушенням вимог закону щодо форми заповіту, а також, вказує на необхідність його визнання недійсним. Також, заповіт від імені ОСОБА_7 підписаний не ним, що навіть без врахування всього вищенаведеного вказує на його нікчемність та визнання недійсним. У разі визнання оспорюваного заповіту недійсним, її чоловік, як спадкоємець першої черги, який фактично проживав із спадкодавцем на час його смерті, а отже, прийняв спадщину, із врахуванням того, що більше ніхто із спадкоємцем першої черги спадщини не прийняв, він вважається таким, що успадкував після смерті свого батька належну йому 1/2 частину будинковолодіння, право власності на яку у нього виникло в порядку частки у майні колгоспного двору (1/3 частина) та у порядку спадкування після смерті його дружини - матері її чоловіка (1/6 частина будинковолодіння). Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, звернувшись в Сокальську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, а тому вважає, що вона ( ОСОБА_1 ), як спадкоємець по закону після смерті чоловіка успадкувала будинковолодіння АДРЕСА_1 в цілому.

Крім будинковолодіння її чоловік успадкував після смерті свого батька також і земельні ділянки, які належні йому на праві приватної власності на підставі державного акта від 04.05.2001р. на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження Сокальської районної державної адміністрації від 20.04.2001р. № 207. Ці земельні ділянки площею 1,2547 та 1,1576 розташовані на території Корчівської сільської ради та передані для товарного сільськогосподарського виробництва. Зважаючи на недійсність оспорюваного заповіту, на підставі якого ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на ці земельні ділянки, її чоловік, як спадкоємець 1-ї черги після смерті батька успадкував і ці земельні ділянки, а після смерті чоловіка у порядку спадкування за законом ці земельні ділянки успадкувала вона. Також її чоловік успадкував 2 земельні ділянки (колишній пай), що належали на праві власності його матері ОСОБА_9 , яка померла у 2003р., однак вимоги про визнання права власності на ці земельні ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка, нею заявлено в іншому провадженні - у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ці земельні ділянки, справа знаходиться провадженні судді Веремчук О.А. (справа № 484/2573/13-ц).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту, складеного від імені батька її чоловіка ОСОБА_7 , відповідно до якого заповідач усе своє майно заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, суд першої інстанції не врахував, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми у зв`язку з відсутністю у ньому часу його складення, відсутністю на такому особистого підпису заповідача, а також посвідчення заповіту не уповноваженою на вчинення відповідних дій посадовою особою органу місцевого самоврядування, а саме секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10 , яка станом на день посвідчення цього заповіту не була уповноважена вчиняти нотаріальні дії у порядку, встановленому законом. Враховуючи порушення вимог закону щодо форми оспорюваного заповіту, вважає, що такий підлягав визнанню судом недійсним. Зазначає, що її чоловік, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 успадкував усе майно батька та набув права власності на будинковолодіння у АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 1,2547 га та 1,1576 га, розташовані на території Корчівської сільської ради. Враховуючи недійсність оспорюваного заповіту, вважає необгрунтованим висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, на підставі якого ОСОБА_2 успадкувала 1/2 частину спірного будинковолодіння, а також скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння за ОСОБА_2 . Зазначає, що вона після смерті чоловіка ОСОБА_8 успадкувала 1/3 від усього належного йому на момент смерті майна, що із врахуванням заповіту ОСОБА_7 становить 1/3 частину будинковолодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 та 1/3 земельних ділянок площею 1,2547 га та 1,1576 га, розташованих на території Корчівськорї сільської ради.

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_2 вважає рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що, встановивши, що після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну їй в колгоспному дворі 1/3 ідеальну частину майна та врахувавши, що на час її смерті з нею проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, на думку суду, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 шляхом вступу у фактичне володіння майном згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., а тому стали власниками по 1/2 ідеальній частині майна, районний суд здійснив розподіл спадщини між спадкоємцями, хоча зазначених позовних вимог сторони не заявляли. Суд першої інстанції не врахував, що спадщина відкривається на відповідну частку, яку за життя ОСОБА_9 не виділяла та не визначала. Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що члени колгоспного двору ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виділяли та не визначали свої частки в майні, а відтак спадщина на 1/3 частину майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_9 не відкривалась. Зазначає, що ОСОБА_8 на час смерті ОСОБА_9 у будинковолодінні АДРЕСА_1 не проживав, що підтверджується поясненнями учасників справи. Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не звернув увагу на роз`яснення, викладені в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» від 22.12.1995 року, відповідно до якого спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15.04.1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Враховуючи заповіт, складений від імені ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відмову останньої від спадкування на користь ОСОБА_2 , вважає, що лише вона ( ОСОБА_2 ) має право на спадкування будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Від ОСОБА_1 до суду поступила заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

У відповідності до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, з зазначенням місця та часу його складання.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Згідно ст.120 ЦК України (в редакції 1963р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності (ст.112 цього Кодексу). Відповідно до ст.123 ЦК України (в редакції 1963р.) частки членів колгоспного двору в майні колгоспного двору є рівними.

Встановлено, що будинковолодінні АДРЕСА_1 з 1979р. Згідно по господарських книг відносилось до типу господарства - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_7 , членами колгоспного двору - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого виконавчим комітетом Сокальської районної ради народних депутатів від 17.03.1989р., будинковолодіння АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, голова колгоспного двору - ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно інформації Корчівської сільської ради, на день смерті ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

05.12.2005 року ОСОБА_7 склав заповіт, який було посвідчено секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №87, відповідно до якого на випадок смерті все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право і належатиме йому на праві приватної власності, будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповів в рівних частках дочці ОСОБА_3 та внучці ОСОБА_2 . Належний йому державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №030595 виданий 04.05.2001р. №95 Сокальською райдержадміністрацією на с/пай, грошовий вклад, що знаходиться в філії №6333/050 на рахунку № НОМЕР_1 заповів дочці ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до довідки №80/02-18, виданої 19.03.2012р. виконавчим комітетом Корчівської сільської ради, на день смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 проживав його син ОСОБА_8 .

Висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів від 15.04.2014р. №4703 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 , розташовані після слів: «Підпис» на зворотній стороні оригіналів першого та другого примірників заповіту, укладеного від імені ОСОБА_7 05.12.2005р., посвідченого секретарем Корчівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №87, - виконані самим ОСОБА_7 .

Висновком експертів за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи №1563/1564/15-32 від 08.07.2015р. встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 , які містяться на зворотній стороні у графі «Підпис» у двох примірниках заповіту (примірник, що видавався особі, та примірним, що залишився у сільській раді), складеного від імені ОСОБА_7 , та посвідченого 05.12.2005 секретарем Корчівської сільської ради ОСОБА_10 виконано однією особою ОСОБА_7 , а отже - не ОСОБА_3 .

Висновком експерта № 1893-19 за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи від 14.06.2019 року, підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Підпис» примірнику заповіту (наданий Сокальською Державною нотаріальною конторою Львівської області), що складений від імені ОСОБА_7 , посвідчений 05.12.2005 року секретарем Корчівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №87, - виконаний самим ОСОБА_7 , а отже - не ОСОБА_3 .

Відмовляючи ОСОБА_13 у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним, районний суд вірно виходив з того, що такий відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, такий посвідчений з дотриманням вимог встановлених Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», відповідає волевиявленню заповідача, а недостатня кваліфікація особи, на яку покладено обов`язок на вчинення нотаріальних дій у сільській раді не може слугувати підставою для визнання його недійсним.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/6 будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , районний суд виходив з того, що майно колгоспного двору належало - ОСОБА_8 та його батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по 1/3 ідеальній частині кожному, а після смерті ОСОБА_9 частки ОСОБА_8 та його батька ОСОБА_7 стали становити по 1/2 частині колгоспного двору, оскільки такі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 .

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`ясень, викладених в п.6 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали питання власності колгоспного двору. А саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі свою працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність», загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, яка належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Матеріалами справи встановлено, що в серпні ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_14 та вибув з колгоспного двору в м.Белз, де проживава до лютого 1993 року, з серпня 1985 року ОСОБА_8 припинив роботу в колгоспі «Солокія» в с.Стаївка та з 20.08.1985 року по 04.05.1994 року працював в Сокальському РВО «Сільгоспхімія» (Сркальське АТ «Агросервіс»). Відтак, не приймаючи участі протягм п`яти років своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, ОСОБА_8 вважається таким, що втратив право на свою частку у ньому. Крім того, з часу вибуття з колгоспного двору та до часу смерті, питання про виділ своєї частки у майні двору не ставив.

Однак, будучи зареєстрованим у спірному будинковолодінні на час смерті своїх батьків - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , він вважається таким, що прийняв спадщину за законом після смерті таких відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. Оскільки, крім ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_7 на будинковолодіння АДРЕСА_1 ніхто із спадкоємців першої черги по закону не прийняв, він вважається таким, що успадкував зазначене будинковолодіння в цілому.

Встановлено, що 11.09.2013 року державним нотаріусом Сокальської нотаріальної контори Телепко М.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_8 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Сокальську державну нотаріальну контору із заявами за прийняттям спадщини в межах шестимісячного строку звернулись його дружина ОСОБА_1 , брати померлого: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та діти померлого - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Постановою від 06.12.2013р. нотаріусом Гук Н.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Тобто, спадщину після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли його дружина ОСОБА_1 та двоє його дітей від першого шлюбу.

Тому враховуючи, що ОСОБА_8 успадкував в цілому будинковолодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_13 , на думку колегії суддів, підлягає визнанню право власності на 1/3 такого в порядку спадкування після смерті останнього, виходячи із кількості спадкоємців, які прийняли спадщину.

З наведених мотивів, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Корчівська сільська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Крім того, Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року (справа № 1321/1088/2012, провадження № 61-20371св18 залишено без змін постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 27 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Корчівська сільська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.