СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/83/20
ун. № 759/3320/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Слепець Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про надання дозволу на реалізацію майна боржника в рамках виконавчого провадження № 39777451,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві звернувся до суду з поданням в якому просить звернути стягнення на майно боржника, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., що належить померлій ОСОБА_1 , спадщину після якої прийняла ОСОБА_2 , обґрунтувуючи подання тим, що оскільки боржник, як правонаступник померлої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 добровільно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 13.05.2013 року не виконує, інші заходи примусового виконання виявилися безрезультатними, тому слід реалізувати належну по закону ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , згідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України.

Відповідно до ч.10, ч. 11 ст. ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Тоді як, державний виконавець, подавши вказане подання до суду не з"явився, будь-яких заяв про розгляд такого без його участі суду не надав.

Слід зазначити, що відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності, так й самої процесуальної поведінки сторони провадження, та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

В даному випадку суд зважає і на те, що розгляд такого подання неодноразово признався судом, про що повідомлявся відповідний відділ ДВС, проте в судове засідання так ніхто і не з"явився, тоді як участь державного виконавця при розгляді такого є обов"язковою.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно доЗакону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавце проваження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Судом встановлено, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження № 39777451 з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по кредитному договору № 1.37963/2409 від 28.03.2008 року у розмірі 1 965 405 грн. 95 коп.; про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість по кредитному договору № 1.40204/2409 від 02.09.2008 року у розмірі 662 536 грн. 37 коп., а всього заборгованість в межах рамкової угоди № 2409 від 16.06.2005 року - 2 627 942 грн. 32 коп.; про звернення стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до договору іпотеки № 2409-ІД 01 від 16.06.2005 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., що належить ОСОБА_1 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження із заміною боржника ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Так, подаючи вказане подання ВДВС вказує на те, що боржнику ОСОБА_2 фактично в силу закону належить на праві власності кв. АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , тоді як таке майно належним чином не зареєстроване, що по суті позбавляє ВДВС можливості його реалізувати задля виконання вказаного вище виконавчого провадження.

Дослідивши уважно надані суду матеріали подання вбачається, що такі твердження державного виконавця не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема матеріалами відповідної спадкової справи, що позбавляє суд можливості прийняти позитивне рішення у вирішенні такого. Крім того, додані державним виконавцем до вказаного подання документи не завірені у визначений ЦПК України спосіб, що також враховується судом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого подання ВДВС. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 48, 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 78-82, 259, 260, 353, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про надання дозволу на реалізацію майна боржника в рамках виконавчого провадження № 39777451, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Коваль О.А.