Ухвала

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 522/9904/14-ц

провадження № 61-5381 ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року тапостанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», третя особа - виконуючий обов`язки начальника державного підприємства «Чоразморшлях» Дадерко Ігор Вікторович, про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі - ДП «Чоразморшлях») з указаним вище позовом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді;

Скасовано наказ ДП «Чоразморшлях» від 05 травня 2014 року № 68/к по особистому складу цього підприємства про звільнення ОСОБА_1 05 травня 2014 року та визнано недійсним відповідний запис до трудової книжки позивача. Змінено формулювання та дату звільнення позивача, зазначивши: « Звільнити ОСОБА_1 , т. № 24467 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» 13 лютого 2015 року за власним бажанням, відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 647,48 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 21 509,01 грн та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Це рішення суду скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнутоз ДП «Чоразморшлях» на користьОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 489,20 грн, на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог (про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги)відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, вихідної допомоги скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнутоз ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2014 року по 13 лютого 2015 року у розмірі 66 999,32 грн та вихідну допомогу у розмірі 21 509,01 грн. Зазначено, що рішення в частині стягнення вихідної допомоги виконано.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, з огляду на таке.

У порушення пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України вступна частина касаційної скарги суперечать її прохальній частині щодо переліку судових рішень, які оскаржує позивач. Так, заявник подає касаційну скаргу на три судові рішення: рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, однак у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати два судових рішення: рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в частині вихідної допомоги та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Крім того, пункт 3 і 4 прохальної частини касаційної скарги суперечать одне одному: в пункті 3 заявник оскаржує судові рішення лише в частині вихідної допомоги, однак в пункті 4 просить суд касаційної інстанції ухвалити нове рішення, яким вирішити позов в частині вихідної допомоги, а також інші позовні вимоги - про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Таким чином, заявнику необхідно визначитись з обсягом та межами касаційного оскарження, уточнити, яке судове рішення оскаржується, сформулювати та викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України. Такожнадіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, її копії та додані до неї матеріали відповідно до кількості учасників справи та докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Питання застосування цієї норми права суд касаційної інстанції неодноразово викладав у своїх висновках, які зводяться до того, що пільга щодо сплати судового збору обмежена вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі і не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях (постанова Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16; постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16; постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18).

Як вбачається із змісту касаційної скарги та судових рішень ухвалених у цій справі, позивач, окрім позовної вимоги про скасування наказу про звільнення і зміни формулювання та дати звільнення, заявляла також вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди.

Отже, заявнику необхідно врахувати, що у випадку оскарження судових рішень в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди, ці вимоги мають бути оплачені судовим збором у встановленому підпунктами 2, 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» порядку та розмірі.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору та його розміру необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату та розмір.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

Відповідно до положень підпункту 3 пункту 12 розділу XII«Прикінцевих положень» вказаного ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 185, 393 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України та Законом № 540-IX,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 грудня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року тапостанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь