Справа №949/1927/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого -судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації про позбавлення материнських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 28 листопада 2013 року розірвано шлюб ним та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу йому стало відомо, що вона вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився їх спільний син ОСОБА_3 . Незабаром після народження дитини, відповідач разом із сином зникла в невідомому напрямку. Згодом виявилося, що вона почала зловживати алкогольними напоями, систематично безпричинно змінювала місце свого з дитиною проживання, не створювала для дитини належних засобів до існування. Вказані обставини є встановленими, так як були предметом розгляду судової справи за його позовом про визначення місця проживання дитини разом з батьком. За результатом розгляду даної справи, рішенням суду від 08 жовтня 2015 року визначено місце проживання сина разом з ним. З моменту ухвалення вказаного зазначеного рішення, відповідач жодного разу не цікавилася життям дитини, коштів на утримання сина добровільно не надавала. На даний час за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 20780,81 грн. Крім того, 27 листопада 2017 року вже було ухвалено рішення суду про позбавлення материнських прав відповідача щодо сина ОСОБА_3 . Однак вказане рішення суду було оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області, який своїм рішенням від 21 лютого 2018 року задоволив апеляційну скаргу відповідача і в задоволенні його позову про позбавлення материнських прав відмовив у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки матері і свідомого нехтування своїми обов`язками. Водночас відповідача попереджено цим же рішенням апеляційної інстанції про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини. Однак станом на сьогодні ситуація жодним чином не змінилася, рідна мати жодного разу не з`явилася до сина, не цікавилася потребами дитини, не проявляла материнську турботу та любов, не дбала про матеріальне забезпечення дитини як в добровільному порядку, так і в примусовому, оскільки має великий борг по аліментах. Поведінка відповідача відносно сина могла змінитися за вказаний час, однак вона не бажає це робити, живе невідомо де та невідомо з ким та за який рахунок. Вважає, що вина відповідача у зловживанні материнськими обов`язками є беззаперечною.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, просить прийняти рішення, що найбільше відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2013 року, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 листопада 2013 року було розірвано (а.с.22).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6) сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

За рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2015 року (а.с.25) місцем проживання дитини ОСОБА_3 визначено з батьком ОСОБА_1 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 23 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття з наступною індексацією відповідно до закону.

Як вказує позивач у позовній заяві, у зв`язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу свідомо ухилялася від виконання своїх материнських обов`язків, не піклувалася про дитину, не брала участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні, не цікавилася розвитком дитини та не спілкувалася з дитиною, він звернувся до суду позовом про позбавлення відповідача материнських прав.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року (а.с.22-23) ОСОБА_5 було позбавлено материнських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Однак, постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року (а.с.28-30) вищевказане рішення суду від 27 листопада 2017 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_4 материнських прав. При цьому попереджено ОСОБА_4 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини.

Однак, як вказує позивач, станом на день звернення з даним позовом до суду, тобто після спливу одного року і десять місяців з моменту постановлення рішення Апеляційного суду Рівненської оьласті, ситуація по виконанню своїх материнських прав відповідачем не змінилася, вона жодного разу не з`явилася до сина, не надавала ніякої матеріальної допомоги, не цікавлася потребами дитини, не проявляла материнську турботу та любов.

Згідно довідки Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 03.12.2019 року №12087/15.8 (а.с.18) вбачається, що за ОСОБА_4 станом на 01 листопада 2019 року рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 20780,81 грн.

З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 (а.с.16) вбачається, що в будинку, де проживає ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 добрі умови проживання. У будинку чисто, тепло, достатньо умебльовано, наявна побутова техніка. Дитина має окреме спальне місце, дитячі іграшки, відвідує Трипутнянський дошкілький заклад.

Комісія прийшла до висновку, що в сім`ї батька створено належні умови для малолітнього сина. батько постійно відводить та забирає сина з дошкільного закладу, забезпечує всім необхідним.

З наданої характеристики на ОСОБА_3 , вихованця Трипутнянського ДНЗ (а.с.12) вбачається, що хлопчик завжди має охайний вигляд, одяг відповідає віку витини та порі року. Тато дитини підтримує тісний зв`язок з колективом ДНЗ, відвідує батьківські збори, сприяє поліпшенню благоустрою закладу, забезпечує дитину всім необхідним для навчання і виховання.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України.

Згідно вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не має бажання займатися вихованням та утриманням своєї дитини. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням матері брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дитини, створились умови, які шкодять її інтересам. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З оглянутого в судовому висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 20.02.2020 року (а.с.48) вбачається, що поведінка матері з 2017 року по даний час не змінилася, тому беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 18.02.2020 року, діючи в інтересах дитини, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Всупереч вимогам ст.ст. 150 та 180 СК України, ОСОБА_2 не виконувала батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_6 , не проявляє щодо них батьківської турботи та любові. Поведінка ОСОБА_2 не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини.

Отже, виходячи із вищевикладеного, у зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням матері дитини брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя, створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків є факт її свідомої поведінки, оскільки вона має реальну можливість виконувати їх, але не вчиняє відповідних дій.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, та враховує всі докази в сукупності.

Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлена цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дитини, проявить турботу та піклування щодо дочки та сина.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього ОСОБА_6 , оскільки у судовому засіданні у повній мірі підтверджено факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про неї, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 150, 157, 164, 166 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Дубровицької районної державної адміністрації про позбавлення материнських прав задоволити

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 материнських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Голова Дубровицького

районного суду Сидоренко З.С.