Справа № 473/970/20
РІШЕННЯ

іменем України

"17" квітня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Ротар М.М., при секретарі - Гавриловій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю

встановив

у березні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 11.03.1994 року, зареєстрованого Вознесенським МБТІ за №8795 від 24.03.1994 року, свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 13.01.2020 року та свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_2 від 13.01.2020 року.

Проте, при зверненні позивачів до приватного нотаріуса з приводу підготовки документів для продажу будинку, останнім було відмовлено, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю, виданого 30.06.1994 року зазначений лише один власник ОСОБА_2 , в той час як будинок на праві власності на момент видачі державного акту належав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 11.03.1994 року.

Відповідно до відповіді відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.03.2020 року №76/110/20 державний акт на право приватної власності на землю був виданий 30.06.1994 року на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів від 19.04.1994 року №80 на земельну ділянку, площею 0,0639 га., передану для обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , власником якої зазначено ОСОБА_2 , тобто земельну ділянку передали у власність лише одному із співвласників будинку та в той же час права інших співвласників будинку не були взяті до уваги. Крім того, внесення змін до державних актів на праві приватної власності не відноситься до повноважень відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру.

Оскільки обумовлений державний акт був виданий без врахування кола власників житлового будинку, а внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивачі просили визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народених депутатів від 19.04.1994 року №80 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 639 м2 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, а також визнати недійсним виданий на його підставі правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю від 30.06.1994 року за №80.

Ухвалою суду від 26.03.2020 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивачі та їх представник ОСОБА_6 не з`явилися. Останній надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вирішення позову залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області в судове засідання не з`явився з невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (до перенумерації згідно рішення Вознесенського міськвиконкому №57 від 16.02.1993 року - №173) на підставі свідоцтва на право власності на житло від 11.03.1994 року, зареєстрованого 24.03.1994 року Вознесенським МБТІ за №8795, свідоцтв про право на спадщину за законом НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виданих приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Владовою І.О. 13.01.2020 року.

Земельна ділянка площею 639 м2, що розташована по АДРЕСА_1 (до перенумерації згідно рішення Вознесенського міськвиконкому №57 від 16.02.1993 року - №173) в м.Вознесенську Миколаївської області, цільове призначення якої: обслуговування житлового будинку, була передана в приватну власність ОСОБА_2 , відповідно до рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 19.04.1994 року за №80 (а.с.7).

На підставі обумовленого рішення ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю 30.06.1994 року за №3800 (а.с.6).

Також з довідки, наданої відділом у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №76/110-20 від 18.03.2020 року вбачається, що відповідно до рішення Вознесенської міської ради №80 від 19.04.1994 року громадянин ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0639 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3800 від 30.06.1994 року. Відповідно до ч.2 п.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Внесення змін до державний актів на право приватної власності не відноситься до повноважень відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру.

Так, згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

При цьому, виходячи з положень ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року та аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані жилі будинки, в разі набуття права власності на частку жилого будинку земельна ділянка як така, що входить до жилого комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише всім співвласникам.

Передача у власність окремим співвласникам будинку частини земельної ділянки нормами земельного законодавства не передбачена.

Проте орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,42, 67 ЗК України 1990 року.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст.74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року).

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає скасуванню - в частині, що стосується передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263 - 265, 272, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив

позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області, про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - задовольнити повністю.

Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області за № 80 від 19.04.1994 року «Про закріплення земельних ділянок» в частині закріплення в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 639 кв.м., призначеної для обслуговування житлового будинку - визнати протиправним та скасувати.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 30 червня 1994 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0639 га., призначену для обслуговування житлового будинку (по АДРЕСА_1 ), зареєстрований в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 3800.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2020 року.

Суддя М.М. Ротар