ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1350/20 Справа № 172/1176/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивачзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05.11.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 15-93/16-4895/07. Відповідно до умов договору первинний кредитор надає позичальнику кредит у сумі 24050,00 доларів США, з яких 17795,00 доларів США на придбання нерухомості, 6255,00 доларів США на ремонт. ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також суми штрафних санкцій у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком платежів. На забезпечення умов виконання кредитного договору №15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року з ОСОБА_2 укладено договір поруки №15-94/36-2075/09 від 09.12.2009 року, відповідно до якого останній поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи». Первинний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 24050,00 доларів США. В свою чергу, боржник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 01.10.2016 року ОСОБА_1 мала прострочену заборгованість за кредитом 3435,82 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 89028,55 грн., по відсотках 1657,38 доларів США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 42945,83 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просивсуд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 131974,38 грн. та судові витрати по справі у сумі 1979,61 грн.

В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором на придбання нерухомості, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість станом на 01.09.2017 року у сумі 503520,11 грн., з яких: за кредитом - 253573,66 грн., за відсотками - 154516,52 грн., пеня - 95429,93 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ "Кредитні ініціативи"посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ТОВ "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення, а рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "Кредитні ініціативи", не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.11.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №15-93/16-4895/07, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 24050,00 доларів США, з яких 17795,00 доларів США на придбання нерухомості, 6255,00 доларів США на ремонт, погашення кредиту та дата його повернення визначається відповідно до графіку (додаток № 1 та додаток № 2), який є невід`ємною частиною кредитного договору, в кінцевий строк не пізніше 03 листопада 2017 року або протягом 30 днів з моменту отримання від банку вимоги про повернення кредиту у зв`язку з настанням одного із випадків вказаних в п. 4.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору від 05.11.2007 року кредит надається позичальнику з метою сплати вартості нерухомості, що перебуває в процесі будівництва згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 30/10 від 30.10.2007 року, укладеного між позичальником та ТОВ «Промислово-інвестиційна компанія «Ресурси Донбасу», а саме: машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 14,88 кв.м., що розташована у підземній автостоянці та знаходиться у комплексі житлових будинків по АДРЕСА_1 .

Відповідно до графіків погашення заборгованості по кредитному договору від 05.11.2007 року ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати визначену суму коштів щомісяця, починаючи з 10.12.2007 року і до 03.11.2017 року.

Пунктом 4.2 кредитного договору від 05.11.2007 року передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту перед банком відповідно до п. 2.2 цього договору на відповідні позичкові рахунки, відкриті банком в філії «Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області» готівкою, або іншими шляхами, передбаченими законодавством.

Згідно з п. 3.1 та 3.3 вказаного кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 12% річних, за користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати відсотки у розмірі 2,1 % річних, які нараховуються банком починаючи з дати видачі кредиту готівкою по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення умов виконання кредитного договору №15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року з ОСОБА_2 укладено договір поруки №15-94/36-2075/09 від 09.12.2009 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, та у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань бере на себе зобов`язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної заборгованості, неустойки (штрафу, пені), а також інші боргові зобов`язання, що випливають з кредитного договору.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Отже, суд встановив, що до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року.

Згідно із розрахунком заборгованості у ОСОБА_1 перед кредитором станом на 01.09.2017 року наявна заборгованість в сумі 503520,11 грн., з яких: за кредитом - 253573,66 грн., за відсотками - 154516,52 грн., пеня - 95429,93 грн.

18.10.2016 року на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено вимогу про досудове врегулювання спору та погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання вимоги.

Ухвалою суду першої інстанції від 15.11.2018 року провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням судово-економічної експертизи, на вирішення якої поставлено такі питання:

- чи підтверджуються первинними бухгалтерськими документами факт передачі Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком ОСОБА_1 за договором № 15-93/16-4895/07 від 09 грудня 2009 року позичальнику 24 050,00 доларів США (двадцять чотири исячі п`ятдесят доларів США 00 центів). Якщо так, то в якій сумі та валюті такі грошові кошти були передані? Чи підтверджується особисте розпорядження ОСОБА_1 такими коштами первинними документами?

- чи підтверджуються первинними бухгалтерськими документами наявний в матеріалах справи розрахунок за кредитом в валюті кредиту, в тому числі, щодо заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 15-93/16-4895/07 від 09 грудня 2009 року, ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» умовам договору? Який фактичний розмір зобов`язань ОСОБА_1 підтверджується первинною бухгалтерською документацією із урахуванням строків позовної давності (загальний три роки та спеціальний (пеня, штраф) рік) з 10.11.2016 року? Який розмір зобов`язань підтверджується первинною бухгалтерською документацією строк виконання яких виник у період з 10.05.2016 по 10.11.2016 року?

- яка реальна процентна ставка та сукупна вартість за умовами договору про іпотечний кредит № 15-93/16-4895/07 від 09 грудня 2009 року мала місце на час підписання такого договору та після внесення змін до нього?

На виконання клопотання експерта Дніпропетровського НДІСЕ про надання додаткових матеріалів судом постановлено ухвалу про витребування у ТОВ «Кредитні ініціативи» таких документів (оригіналів або належним чином завірених копій) Філії «Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області», а саме: наказу ЗАТ «АК Промінвестбанк» про облікову політику Банку; інструкції ЗАТ «АК Промінвестбанк» щодо проведення розрахунково-касових операцій з фізичними особами; положення ЗАТ «АК Промінвестбанк» про кредитування фізичних осіб; порядку проведення Банком розрахунку щомісячних платежів за користування кредитною лінією; первинних документів Філії «Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області» щодо видачі кредиту ОСОБА_1 згідно з Кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року та банківській виписки Банку по відкритих рахунках №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (по руху грошових коштів та нарахованих відсотках) за період з 05.11.2007 по 17.12.2012 року включно.

При цьому позивачу було роз`яснено положення ст. 84 ЦПК України, відповідно до якої будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд встановив, що позивачем отримано вищевказану ухвалу суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак у встановлений судом строк витребовувані документи позивач не подав, про причини такого неподання суд не повідомив.

04.07.2019 року до суду надійшла з Дніпропетровського НДІСЕ цивільна справа з повідомленням експерта про неможливість надання висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, зокрема того, що позивачем не надано суду допустимих та належних доказів у достатньому обсязі на обґрунтування своїх позовних вимог щодо наявності суми заборгованості за кредитним договором.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ Кредитні ініціативи не є правонаступником Філії Головне управління Промінвестбанку в Донецької області і не має жодного відношення до ПАТ Промінвестбанк, тому не може надати документи, які необхідні для проведення судово-економічної експертизи, призначеної ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 р. Крім того, на думку апелянта, експертизу можна було провести за наявними у справі матеріалами.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2017р, між ПАТ «Акціонерний комерцій промислово-інвестиційний банк», який є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007р. ТОВ «Кредитні ініціативи».

У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування і відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошої вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, до нового кредитора (ТОВ «Кредитні ініціативи») від первісного кредитора (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У правовій позиції, висловленій в постанові від 05 грудня 2018 року по справі №643/4902/14-ц, Верховний суд зазначив наступне: «Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); в) факторингу (глава 73 ЦК).(...)

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. (...)

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.».

Таким чином, твердження позивача, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є правонаступником ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству, оскільки, отримавши від первісного кредитора право вимоги, новий кредитор став правонаступником первісного кредитора в частині прав та обов`язків, які виходять із умов договору, за яким відбулась уступка права вимоги.

Також, безпідставними є посилання апелянта на те, що 12.08.2019 р. ним надані пояснення, в яких позивач вказав, що не може надати документи у відповідності до ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2019 року, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримувало такі документи від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово- інвестиційний банк».

Так, відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц навів наступну правову позицію: «Відповідно до 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту».

Таким чином, лише на підставі первинних бухгалтерських документів можливо встановити наявність заборгованості та її розмір, такі документи є важливими для здійснення прав нового кредитора у зобов`язанні, отже, повинні бути передані йому первісним кредитором.

Враховуючи вищевикладене, позивач не надав доказів, витребуваних судом, а суд першої інстанції правомірно розглянув справу у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України, за наявними у справі доказами, та дійшов до правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розрахунок, наданий позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції, сам по собі не може бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної позивачем заборгованості за кредитним договором. Крім того, розрахунок викладений незрозуміло, оскільки у графах складових заборгованості містить лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ним час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова