провадження №: 2/752/2336/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазур Ю.Ю.

за участю секретаря - Воробйова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Національний банк України в особі свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967 в загальній сумі 61370,92 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 40509,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 18602,06 грн, строкова заборгованість за процентами - 1192,47 грн, пеня за простроченим кредитом - 651,38 грн, пеня за простроченими процентами - 27,30 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2010 між Національним банком України та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 1967, а саме на проведення ремонту квартири в сумі 50000,00 грн строком користування до 20.05.2020. 01.10.2012 між Національним банком України та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 2512, згідно якого позичальнику було надано додатково довгостроковий кредит на споживчі цілі у сумі 100000,00 грн строком користування до 20.05.2020. Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами. Сума заборгованості станом на 01.102012 становила 138324,00 грн. 04.07.2013 між Національним банком України та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки № 2512/П-2. 30.01.2017 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 296 до кредитного договору. З 21.02.2019 надходження коштів від позичальника припинилося.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В грудні 2019 представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967 в загальній сумі 44466,75 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 21724,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 19579,53 грн, строкова заборгованість за процентами - 1554,83 грн, пеня за простроченим кредитом - 1510,77 грн, пеня за простроченими процентами - 95,59 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2019 відкрито провадження по справі та постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 25.05.2010 між Національним банком України та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 1967, Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позивач надав відповідачу-1 довгостроковий кредит на споживчі цілі - проведення ремонту квартири в сумі 50000,00 грн строком користування до 20.05.2020.

Позивач в повному обсязі виконав умови договору, що підтверджується меморіальним ордером від 27.05.2010 № 212.

01.10.2012 між Національним банком України та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 2512. Додатковим договором кредитний договір, зокрема, був доповнений п. 1.2, який передбачав надання позичальнику додатково довгострокового кредиту на споживчі цілі (облаштування житла) у сумі 100000,00 грн строком користування до 20.05.2020.

Позивач виконав умови додаткового договору, що підтверджується меморіальним ордером від 05.10.2012 №2475.

Пунктом 1 додаткового договору було визначено, що загальна сума кредитування становить 150000,00 грн.

Сума заборгованості станом на 01.102012 становила 138324,00 грн.

Пунктами 2, 3 додаткового договору встановлено, що забезпеченням повернення кредиту є порука та з дати підписання цього додаткового договору за користування отриманим кредитом позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних.

04.07.2013 між Національним банком України та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки № 2512/П-2.

Пунктом 1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується перед Національним банком України відповідати в повному обсязі у сумі заборгованості, що становила 126292,00 грн, за виконання зобов`язань позичальника щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Національним банком України за кредитним договором та додатковим договором, сплати пені тощо. У випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед Національним банком як солідарні боржники, що передбачено п. 2 договору поруки.

30.01.2017 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 296 до кредитного договору.

Договором про відстрочення були внесені зміни до п. 3.1 кредитного договору, які зокрема, передбачали: відстрочення повернення кредиту з лютого 2017 до січня 2019 (включно); повернення кредиту з лютого 2019 шляхом щомісячного унесення до 20 числа платежів.

З 21.02.2019 надходження коштів від позичальника припинилося.

Позивачем було направлено на адресу відповідачів листи від 04.04.2019 № 55-0010/18361 та від 04.06.2019 № 55-0052/29319 про необхідність погашення простроченої заборгованості та нарахованої пені за договором.

15.07.2019 відповідая-1 ОСОБА_1 погасив частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 19000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 15.07.2019 № .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Частиною першою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує частково, внаслідок чого станом на 01.12.2019 року виникла заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967, яка з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог становить 44466,75 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 21724,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 19579,53 грн, строкова заборгованість за процентами - 1554,83 грн, пеня за простроченим кредитом - 1510,77 грн, пеня за простроченими процентами - 95,59 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У спростування вищезазначеного будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачами суду не надано.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності з частини 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Національного банку України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов Національного банку України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Національного банку України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Інститутська, 9) заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967 в загальній сумі 44466 (сорок чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн 75 коп., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 21724 (двадцять одна тисяча сімдесят двадцять чотири) грн 03 коп., прострочена заборгованість за кредитом - 19579 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 53 коп., строкова заборгованість за процентами - 1554 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 83 коп., пеня за простроченим кредитом - 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн 77 коп., пеня за простроченими процентами - 95 (дев`яносто п`ять) грн 59 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Національного банку України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Інститутська, 9) судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) 00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Ю.Ю. Мазур