Номер провадження: 22-ц/813/5237/20
Номер справи місцевого суду: 520/4945/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства охорони здоров`я України, у якому після збільшення позовних вимог, просив суд визнати наказ Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 12.02.2019 року № 10-0 Про звільнення ОСОБА_1 незаконним; поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на роботі на посаді головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» МОЗ України, а також стягнути з Міністерства охорони здоров`я України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18 березня 2019 року до дня поновлення на роботі із розрахунку 745, 76 грн. (сімсот сорок п`ять гривень сімдесят шість коп..) за кожен день вимушеного прогулу (а.с. а.с. 72-73).

Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2019 року залучено до участі у справі - Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (а.с. 100-101).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) задоволено частково.

Визнано наказ Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 12.02.2019 року №10-0 Про звільнення ОСОБА_1 незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на посаді головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я».

Стягнуто з Міністерства охорони здоров`я України (ЄДРПОУ 00012925) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 29111 (двадцять дев`ять тисяч сто одинадцять) гривень 07 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Міністерство охорони здоров`я України подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явився позивач ОСОБА_2 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України» є державним спеціалізованим (спеціальним) санаторно-курортним закладом, заснований на державній власності, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України та є закладом охорони здоров`я, що забезпечує надання санаторно-курортного лікування дітям, хворим на туберкульоз органів дихання та дітям, хворим на неспецифічні захворювання легень, з використанням природних лікувальних ресурсів курортів; (лікувальних грязей та озокериту, мінеральних та термальних вод, ропи лиманів та озер, природних комплексів із сприятливими для лікування умовами тощо) та із застосуванням фізіотерапевтичних методів, дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших методів санаторно-курортного лікування.

Наказом Міністра охорони здоров`я України № 103-0 від 14.10.2002 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного лікаря дитячого санаторію «Зелена гірка».

16 червня 2014 року між Міністерством охорони здоров`я України, в особі Міністра Мусія Олега Степановича, та ОСОБА_1 укладено контракт № 793, згідно умов якого позивача було призначено на посаду головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України.

В пункті 7.1 сторони домовилися, що Контракт діє з 16.06.2014 року до 17.06.2019 року і набирає чинності з дня його підписання сторонами.

Цього ж дня, 16 червня 2014 року Міністром охорони здоров`я України Мусій О.С. було видано наказ № 101-о про переукладення контракту з ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що в період з 03.09.2018 по 10.09.2018 року Комісією МОЗ України проведено комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України», Одеська область, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89.

За результатами перевірки складено Акт з якого вбачається, що Комісією були виявлені порушення головним лікарем Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 пункту 3.2.2. контракту, а саме: не забезпечено раціональний добір кадрів та розстановку медичних кадрів, умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Закладу. Не вжито необхідних заходів щодо дотримання правил протипожежної безпеки. Керівником порушено пункт контракту 3.2.6. зокрема в частині забезпечення дотримання санаторно-курортним закладом чинних протипожежних норм. Станом на 10.09.2018 року Закладом не проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, разом з тим виготовлено технічні паспорти, укладено договір № 47/94 від 24.05.2018 року з ПП «Дельта-Консалтінг» на проведення оцінки майна та триває процес оформлення права власності, чим не дотримано вимоги пункту 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пропозицій Комісії МОЗ України, що проводила комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Дитячий і спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України», за порушення виконання умов контракту, притягнути до дисциплінарної відповідальності головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 та достроково розірвати з ним контракт.

Ухвалюючи рішення про визнання наказу Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 12.02.2019 року №10-0 про звільнення ОСОБА_1 незаконним, поновлення його на посаді головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я» та стягнення з Міністерства охорони здоров`я України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 29111 гривень 07 коп., районний суд виходи з того, що оскаржуваний наказ виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства. При цьому судом також зазначено, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Так, судовим розглядом справи встановлено, що в період з 03.09.2018 по 10.09.2018 року Комісією МОЗ України проведено комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України», Одеська область, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89.

За результатами перевірки складено Акт з якого вбачається, що Комісією були виявлені порушення головним лікарем Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України» Середою І.В. пункту 3.2.2. контракту, а саме: не забезпечено раціональний добір кадрів та розстановку медичних кадрів, умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Закладу. Не вжито необхідних заходів щодо дотримання правил протипожежної безпеки. Керівником порушено пункт контракту 3.2.6. зокрема в частині забезпечення дотримання санаторно-курортним закладом чинних протипожежних норм. Станом на 10.09.2018 року Закладом не проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, разом з тим виготовлено технічні паспорти, укладено договір № 47/94 від 24.05.2018 року з ПП «Дельта-Консалтінг» на проведення оцінки майна та триває процес оформлення права власності, чим не дотримано вимоги пункту 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пропозицій Комісії МОЗ України, що проводила комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Дитячий і спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України», за порушення виконання умов контракту, притягнути до дисциплінарної відповідальності головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 та достроково розірвати з ним контракт.

Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 р. № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» визначає процедуру погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих держадміністрацій призначення на посаду та звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Відповідно до пункту 3 Порядку погодження, у пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, громадянство, найменування займаної посади на час подання документів, підстава для звільнення. До зазначеної пропозиції додаються копія заяви про звільнення, біографічна довідка кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4x6сантиметрів), засвідчена підписом керівника кадрової служби, який скріплений печаткою.

В пункті 4 Порядку передбачено, що пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, погоджується відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації.

Державний секретар Міністерства охорони здоров`я України Янчук Артем листом від 11.10.2018 № 11.3-14/2535/27093 звернувся до голови Одеської обласної державної адміністрації щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ДЗ «Зелена гірка». До вказаного листа було додано лише біографічну довідку позивача на 1 аркуші.

У зв`язку з чим, виконуючий обов`язки голови обласної державної адміністрації Шаталова С.М. листом від 23.10.2018 року № 7899/01-43/6766/2-18 звернулася до МОЗ України за додатковими матеріалами, зокрема, стосовно порушення головним лікарем ДЗ «Зелена гірка» умов контракту.

Листом від 20.11.2018 року № 11.3-14/2124/30869 МОЗ України надано витяг з Акту проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України».

Пунктом 5 Порядку погодження встановлено, зокрема, що за дорученням голови місцевої держадміністрації пропозиція керівника центрального органу виконавчої влади щодо звільнення з посади керівника підприємства розглядається в галузевому структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції.

Пропозиції галузевого структурного підрозділу місцевої держадміністрації та висновок голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком.

Відповідно до пункту 6 Порядку погодження, повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

У разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення (пункт 10 Порядку погодження).

Листом Одеської обласної адміністрації від 17.12.2018 року № 9573/3/1/01-43/8082/2-18 було погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ДЗ «Зелена гірка» та надано Картку погодження звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади головного лікаря ДЗ «Зелена гірка» ОСОБА_1 , з пропозицією погодження звільнення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації.

Наказом Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України Янчук Артемом від 12 лютого 2019 року № 10-о було звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена гірка» Міністерства охорони здоров`я України», достроково розірвавши контракт від 16 червня 2014 року № 793, на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Слід зазначити, що наказ це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов`язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті. Право підписання наказів визначається законодавством: зазвичай це право мають керівники установ, їхні перші заступники, а також деякі посадові особи відповідно до їх повноважень і компетенції. Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі. Наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню, якщо він виданий із порушеннями встановлених правил.

Відповідно до 4.2, ч.4 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №818, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється. Висновок, зокрема, голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком.

В пункті 6 Постанови КМУ №818 зазначено, що повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

Відповідно до п.10 Постанови КМУ №818, у разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Зелена гірка» МОЗ України, голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог чч.2, 4 п.5 Постанови КМУ №818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення.

При цьому, не було зазначено про відсутність пояснень і у картці погодження, наданій до листа Одеської обласної державної адміністрації від 17.12.2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що оскаржуваний наказ Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 12.02.2019 року №10-0 Про звільнення ОСОБА_1 був виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993р. №203 та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09.10.2013 року №818.

У доводах апеляційної скарги, апелянт зазначає, що районний суд помилково дійшов висновку, що Міністерство охорони здоров`я несе відповідальність за те, що «при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Зелена гірка» МОЗ України, голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог чч.2, 4 п.5 Постанови КМУ №818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення», оскільки Одеська обласна державна адміністрація є окремою юридичною особою, суб`єктом владних повноважень, який не знаходиться у підпорядкуванні Міністерства охорони здоров`я України, а тому, на думку апелянта, Міністерство охорони здоров`я України не могло і не повинно було знати про наявність або відсутність відібрання відповідних пояснень у позивача при наданні такого погодження Одеською обласною державною адміністрацією.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 76, 77, 80, 89 ЦПК України, відповідач жодним чином не спростував зазначеного вище факту, а лише зауважив, що МОЗ України не повинен контролювати чи відбирались такі пояснення чи ні. Окрім того, відповідач, отримавши лист Одеської обласної державної адміністрації від 17.12.2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18, повинен був звернути уваги на той факт, що позивачу не було надано можливості надати свої пояснення з приводу звільнення.

Безпідставними та необґрунтованими є і доводи апелянта про те, що пункт 10 Постанови КМУ №818 на спірні правовідносини не поширюється.

Так, згідно із п.10 Постанови КМУ №818, у разі погодження Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у тижневий строк в установленому порядку наказ про призначення, а у дводенний строк наказ про звільнення.

Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог закону, відповідач видав наказ про звільнення позивача з пропуском встановленого дводенного строку з моменту отримання погодження голови Одеської обласної державної адміністрації, тобто Наказ було видано майже через два місяці, а саме лише 12.02.2019 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 703/4198/16-ц підкреслює про необхідність дотримання дводенного строку під час видання наказу про звільнення керівника державного підприємства після отримання погодження голови обласної державної адміністрації в порядку, встановленому статтею 253 ЦК України.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Також ч.2 п. 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній, власності, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993р. №203 зазначено, що розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Твердження апелянта про те, що звільнення ОСОБА_1 в період тимчасової непрацездатності є законними, оскільки норма ч.4 ст.40 КЗпП України застосовується лише до правовідносин щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) і не поширюється на випадки припинення трудового договору з інших підстав, зокрема, передбачених п.8 ст. 36 КЗпП України є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст.41 КЗпП (ч.3 цієї норми).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в період з 09 по 18 лютого 2019 року був тимчасово непрацездатним, що підтверджується листком непрацездатності серії 752895 виданого КУ «МКЛ № 11».

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я №10-0 від 12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено 12 лютого 2019 року (а.с. 6).

У п.17 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 містяться роз`яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП), які стосуються як передбачених стст.40, 41 КЗпП випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст.40, 41 КЗпП. Це виключає охоплення змістом терміна «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст.40, 41 КЗпП або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пп.4, 8 ст.36, ч.3 ст.40, ч.3 ст.41, ст.ст.40, 41 КЗпП та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п.8 ст.36 КЗпП, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч.3 ст.40 КЗпП на ці правовідносини не поширюються.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року за № 6-156цс12.

Разом з тим в рішенні Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року по справі № 2-425/2018 (6960/18) вказано, що істотними умовами укладення контракту є передбачення строку його дії, підстав його припинення чи розірвання. Таким чином, контракт укладається на строк, який встановлюється за погодженням сторін та містить чітке зазначення, коли розпочинається строк дії контракту та коли він закінчується.

Проте наведене не може бути підставою для незастосування до працівників, які працюють відповідно до укладеного контракту, положень частини третьої статті 40 Кодексу, і такі працівники не можуть бути звільнені в день тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці, оскільки це зумовить нерівність та дискримінацію цієї категорії працівників, ускладнить їх становище та знизить реальність гарантій трудових прав громадян, встановлених Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

У ч.3 ст.40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України у Рішенні від 9 липня 1998 року N 12-рп/98 вказав, що "умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 Кодексу законів про працю України)" (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч.3 ст. 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства, а тому є незаконним, що є також підставою для поновлення позивача на посаді головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я» та стягнення середнього заробітку - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Зелена Гірка» Міністерства охорони здоров`я», про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда