печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Центру надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Центру надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа, ЦНАП Печерської РДА), в якому просить виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2018 року № 1602 ОСОБА_1 набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . У п. 7 договору вказано, що згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі АДРЕСА_1 будь-які особи відсутні та не зареєстровані. Згідно із заявою № 1601 від 29.08.2018 року продавець ОСОБА_3 підтверджує, що покупець здійснив повний розрахунок у сумі 1 298 548 грн. та жодних фінансових претензій та суперечок між сторонами не існує. Проте, згодом позивачу стало відомо, що відомості з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 були неповними, оскільки з 20.02.1997 у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який є сином колишньої власниці квартири. Відповідач на прохання позивача виселитися з квартири відмовляється добровільно це робити, а також не бажає знятися із реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу приписів ст. 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Позивач акцентує увагу на тому, що право відповідача, який не був та не є власником спірної квартири, на користування нею було похідним від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача. Позивач є новим власником квартири на законних підставах, згоди на вселення та реєстрацію в ній відповідача, який не є членом його сім`ї, не надавав. Відповідач проживає у квартирі зі згоди колишнього власника, чим порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.03.2019 року справу було передано судді Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Центру надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, підготовче засідання у справі призначено на 21.08.2019 року.

05.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про прийняття рішення без представника Управління (центру) надання адміністративних послуг Печерської РДА.

12.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

21.08.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та призначено на 12.11.2019 року.

28.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову.

12.09.2019 року до Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про прийняття рішення без представника Управління (центру) надання адміністративних послуг Печерської РДА.

12.11.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та призначено на 05.03.2020 року.

17.12.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про прийняття рішення без представника Управління (центру) надання адміністративних послуг Печерської РДА.

05.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та призначено на 01.07.2020 року.

02.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про прийняття рішення без представника Управління (центру) надання адміністративних послуг Печерської РДА.

30.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову, у якій останній зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

У підготовче судове засідання 01.07.2020 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлені належним чином. Крім того матеріали справи містять заяви від усіх учасників про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності учасників справи.

Як визначено у ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливе за результатом підготовчого провадження ухвалити рішення у справі.

Дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.08.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. за реєстровим № 1602.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2018 року, індексний номер витягу 135927169.

За твердженнями позивача, після укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири з`ясувалося, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає та перебуває на обліку син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який добровільно відмовився знятися з реєстраційного обліку та виселитися з квартири.

Так, з довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області вбачається, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою захисту свого права як власника ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із цивільним позовом про виселення особи без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу норм ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказана норма Конституції України кореспондується з нормами ст. 321 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Деякі випадки обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 Цивільного кодексу України, згідно якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) вказано, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення.

Верховний Суд у своїх постановах від 08.10.2018 року у справі № 522/10402/16-ц (провадження № 61-38476св18), від 25.04.2018 року у справі № 756/1727/16-ц (провадження № 61-11578св18) акцентував увагу на тому, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Оскільки відповідно до укладеного 29.08.2018 року між ОСОБА_3 (матір`ю відповідача) та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , право власності на останню перейшло до позивача, то у ОСОБА_2 , який є сином колишньої власниці спірної квартири, з дня укладення договору купівлі-продажу квартири право на користування нею припинилося як таке, що є похідним від права власності на цю квартиру його матері ОСОБА_3 .

До того ж, у матеріалах справи наявні заяви відповідача від 23.08.2019 року та від 30.06.2020 року про визнання позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи заяви відповідача про визнання позову, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Як визначено у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією 13.03.2019 року.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, то з державного бюджету підлягає повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто, 384,20 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 317, 321, 405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 198, 200, 206, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Центру надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 384 (триста вісімдесят чотири) грн.. 20 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, 01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 15, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 31.07.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко