КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 369/7286/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Дубас Т.В.

20 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Яворської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами», третя особа: головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та просила постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко В.О. про арешт коштів боржника від 28.11.2019 скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_2 відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та передбачений для виплати заробітної плати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року відмовлено у відкриті провадження в справі за вищевказаним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на неповне з`ясування судом обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як до особи в інтересах якої накладено арешт.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11063/2020
Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не може звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки останній не розглядав справу як суд першої інстанції, а державний виконавець наклав арешт у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання, в якому просив розглядати справу за їхньої відсутності та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не може бути розглянутий за правилами позовного провадження.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та просила постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко В.О. про арешт коштів боржника від 28.11.2019 скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_2 відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та передбачений для виплати заробітної плати.

Таким чином, позивач фактично звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_2 в позовному порядку.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Приписами ч. 1 ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 наділена правом звернення до суду зі скаргою на дії, рішення державного виконавця в порядку приписів ст.447 ЦПК України, а тому у відкритті провадження необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець наклав арешт у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, а суд не розглядав справу як суд першої інстанції не можуть бути підставою для скасування ухвали та не перешкоджає зверненню позивача до суду із відповідною скаргою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Разом з тим, із постанови головного державного виконавця від 28.11.2019, яка оскаржується вбачається, що ОСОБА_2 є боржником, а тому дані положення не можуть застосовуватись до останньої.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22.10.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова