Справа № 127/2-1450/11-ц
Провадження № 22-ц/801/724/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 рокуСправа № 127/2-1450/11-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, постановлену суддею Ан О.В. в м. Вінниці, в цивільній справі №127/2-1450/11-ц за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Центральний відділ ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила визнати виконавчий лист, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 19.04.2016 ОСОБА_1 щодо боржника ОСОБА_5 на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 №127/2-1450/11-ц таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що виконавчий лист видано через 2,5 роки після набрання чинності рішенням суду. За тим самим виконавчим листом щодо неї з третьої спроби відкрито виконавче провадження. Вказує, що відкриття виконавчого провадження тягне для неї негативні наслідки, оскільки їй необхідно сплатити виконавчий збір. Вона ніяким чином не може виконати вимоги виконавчого провадження за рішенням суду, так як воно не передбачає заходів примусового виконання в частині розподілу спадщини. Також зазначає, що за тим самим виконавчим листом щодо іншого боржника ОСОБА_3 відділом виконавчої служби було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру, поділ спадкового майна задоволено.

Визнано виконавчий лист, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 19.04.2016 у справі № 2-1450/11 відносно боржника ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу, зобов`язати Центральний відділ ДВС м. Вінниці виконати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.11.2013 в примусовому порядку.

Скарга мотивована тим, що ухвала постановлена всупереч іншим наявним рішенням по даній справі, якими виконавчі листи від 19.04.2016 визнанні законними і підлягають виконанню; суд не мав права приймати до розгляду восьму по рахунку заяву боржників; судом порушено ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 у справі №127/2-1450/11 розподілено спадщину спадкодавця ОСОБА_6 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в ідеальних частках на:

- 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/6 від суми вкладів на рахунках №№ НОМЕР_1 , 91551-9900-26423, НОМЕР_2 - 26421 у Вінницькій філії відділення Ощадбанку України № 8672/074;

- 1/6 вкладу в сумі 10000 грн. з нарахованими відсотками та компенсацією на електронній ощадній книжці № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Приватбанк»;

- 510 простих іменних акції ВАТ «Укртелеком»;

- 1/6 вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються у відділенні «Пироговське» Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.02.2008 згідно договору 8АІУПЖ2704 на депозитному рахунку № НОМЕР_4 , у Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 11.06.2009. на пенсійному картковому рахунку № НОМЕР_5 ;

- 1/6 частину автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_6 .

Також, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн, оплаті витрат на проведення експертизи в сумі 5372,64 грн, оплаті державного мита в сумі 1700 грн та витрат на ІТЗ в сумі 120 грн, судового збору в сумі 224,10 грн.

15.09.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчі листи відносно боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо солідарного стягнення з боржників на користь стягувача понесених судових витрат.

19.04.2016 на виконання рішення суду від 27.11.2013 по справі №127/2-1450/11-ц в частині розподілу спадщини Вінницьким міським судом Вінницької області щодо боржника ОСОБА_5 видано виконавчий лист (а.с.100 т.13).

Постановою державного виконавця від 19.10.2016 відкрито виконавче провадження № 52667031 з виконання виконавчого листа №2-1450/11 від 19.04.2016 щодо боржника ОСОБА_5 (а.с.102 т.13).

У судовому засіданні в суді першої інстанції державний виконавець зазначив про неможливість виконання даного рішення органами ДВС та боржником.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконання рішення суду в частині розподілу спадщини не потребує примусових дій державного виконавця, оскільки не містить вказівок до дій, які необхідно вчинити або від яких утриматися боржникові.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц (провадження №61-1592св17), процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, полягає в наступному: 1) видача виконавчого листа відбулася за рішенням, що не набрало законної сили; 2) виконавчий лист виданий за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально-правовими підставами визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що низкою рішень по даній справі виконавчі листи, видані 19.04.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області, визнанні законними і підлягають виконанню.

Зокрема, ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 12.12.2018 у справі за скаргою ОСОБА_5 , заінтересовані особи Центральний відділ ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , на рішення та дії державного виконавця з приводу відкриття ним 19.10.2016 виконавчого провадження №52667031.

Так, вказаною постановою Верховного Суду скасовано ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31.01.2017 та залишено в силі ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2016, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на рішення та дії державного виконавця. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2016 щодо боржника ОСОБА_5 діяв правомірно та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд в ухвалі від 31.01.2017 виходив з того, що старший державний виконавець прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для відкриття виконавчого провадження, оскільки виданий виконавчий лист не містить заходів примусового виконання рішення, а тому державний виконавець мав повернути стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у даній справі не зробив висновок про те, що виконання рішення суду передбачає (чи не передбачає) застосування заходів примусового виконання та не надав правову оцінку висновку апеляційного суду (ухвала апеляційного суду від 31.01.2017) з приводу того, що виконавчий документ повинен бути повернутий на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження (повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби у зв`язку із тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення), зазначивши лише, що державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження було вірно встановлено відповідність поданого ОСОБА_1 виконавчого листа вимогам ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа.

Навпаки, в постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №127/2-1450/11 за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (щодо боржника ОСОБА_3 за аналогічним виконавчим листом, який був виданий щодо боржника ОСОБА_5 ) судом зроблено інший висновок.

Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2016 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів, виданих 19.04.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/2-1450/11, до виконання, а вимоги про скасування постанови державного виконавця від 04.05.2016 ВП №50993447 та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду щодо стягнення судових витрат виконане в повному обсязі, а щодо розподілу спадкового майна рішенням суду дій зобов`язального характеру не передбачено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.11.2016 залишено без змін ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2016.

Слід нагадати, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 крім розподілу спадщини, стягнуто з відповідачів судові витрати.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що правильним є висновок суду першої інстанції, що рішення суду апеляційної інстанції від 27.11.2013 в частині стягнення коштів з відповідачів на користь позивача виконано в повному обсязі, а подальше виконання рішення суду не потребує примусових дій державного виконавця, оскільки на підставі цього рішення він може отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати за собою право власності на визначену судом частину спадкового майна в натурі чи отримання компенсації частки спадкового майна в разі неможливості спільного користування ним.

Тобто у вказаній постанові Верховним Судом зроблено висновок про те, що виконання рішення апеляційного суду від 27.11.2013, на підставі якого видано виконавчі листи в частині розподілу спадщини, не потребує примусових дій державного виконавця.

Апеляційний суд бере до уваги саме постанову Верховного Суду від 30.08.2018, оскільки в ній є чіткий та однозначний висновок Верховного Суду про те, що виконання рішення суду від 27.11.2013 в частині розподілу спадщини, не потребує примусових дій державного виконавця.

Не береться до уваги апеляційним судом також посилання апелянта на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2016, якою скасовано постанову державного виконавця за ВП №50984540 від 04.05.2016 про відому у відкритті виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_5 , оскільки підставою для скасування постанови державного виконавця було те, що державний виконавець відмовив стягувачу у відкритті виконавчого провадження без посилання на норми права чи передбачені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження, обмежившись посиланням на п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання на інші рішення в апеляційній скарзі є безпідставним, оскільки вони не стосуються виконавчого листа, виданого 19.04.2016 щодо боржника ОСОБА_5 .

Відхиляються також колегією суддів твердження апелянта про порушення судом вимог ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, оскільки рішення апеляційного суду від 27.11.2013 у справі №127/2-1450/11 про розподіл спадщини не втрачає свою чинність у зв`язку з визнанням виконавчого листа, який виданий на його виконання, таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що на підставі рішення апеляційного суду від 27.11.2013 ОСОБА_1 може отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати за собою право власності на визначену частину спадкового майна та порушувати перед відповідачами питання про отримання спадкового майна в натурі чи отримання компенсації його частки в разі неможливості спільного користування.

Вимога апеляційної скарги про зобов`язання центрального відділу ДВС м.Вінниці виконати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 в примусовому порядку не підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд перевіряє законність ухвали суду першої інстанції в межах заявлених заявником при зверненні до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко