справа № 756/6574/19 головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
провадження № 22-ц/824/3542/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 квітня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суми 5 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в сумі 1 500 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує, що кошти в сумі 1 500 грн. є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим виникли обставини, які вказують на необхідність збільшення розміру аліментів до 5 000 грн. на місяць. З січня 2019 року ОСОБА_1 знімає квартиру і сплачує орендну плату, в тому числі, за проживання сина в сумі 1 000 грн. (в літні місяці оренда складатиме 1 500 грн.), а також комунальні послуги в сумі 2 000 грн. У 2016 році на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів вказані обставини не існували. Крім того, стан здоров`я позивача погіршився і вона потребує щомісячного лікування і значних грошей в сумі не менше 1 000 грн. На харчування дитини у школі позивач витрачає орієнтовно 770 грн. на місяць. Малолітній ОСОБА_3 займається спортом «Самбо» в гуртку бойових мистецтв і позивач витрачає на це 600 грн. в місяць. Дитина також хворіє хронічним тонзилітом і потребує постійного прийому імуномодуляторів, а середня вартість необхідної кількості препаратів складає 800 грн. на місяць. Відповідач є працездатною, здоровою людиною, яка займається підприємницькою діяльністю і зареєстрований як фізична особа-підприємець. ОСОБА_2 має на праві власності автомобіль, вартість якого орієнтовно становить 250 000 грн., а також часто подорожує за кордон. Вказані обставини підтверджують належний фінансовий стан відповідача на сплату аліментів у збільшеному розмірі. Позивач також зазначає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину з 01 січня 2019 року становить 2 027 грн., тоді як відповідач сплачує лише 1 500 грн. Фактичні витрати, які ОСОБА_1 несе на дитину, складають 6 170 грн. Для утримання дитини необхідно також купувати їжу, напої, одяг, забезпечувати інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що розмір аліментів перш за все визначається сумою, яка необхідна на дитину, а не тим фактом чи змінилося матеріальне становище батька. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач посилається на постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 265/596/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 350/326/17-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 216/3757/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц. Відповідач має у власності автомобіль, утримує у належному стані нерухоме майно дружини ОСОБА_4 , а також повідомляв позивача про свій намір подорожі за кордон. Це свідчить про те, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, який одержує готівкою, без жодного відображення цих коштів у декларації про майновий стан і доходи. ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем на 3-й групі оподаткування з основним видом діяльності «Комп`ютерне програмування». За даними Державної служби статистики офіційна середня заробітна плата за видами економічної діяльності за лютий місяць 2019 року у сфері «Інформація та телекомунікація» становить 16 447 грн. Відповідач отримує більше доходів, чим декларує. Позивач просить суд застосувати ч. 3 ст. 182 СК України. Суд не надав відповідь на жоден аргумент позивача щодо підстав для зміни розміру аліментів, а саме щодо матеріального становища дитини, стану здоров`я дитини, погіршення здоров`я позивача, збільшення індексу споживчих цін з 2016 року по 2018 рік на 35,9 %. У сукупності витрати позивача на дитину становлять 10 000 грн. щомісяця. Позивач також посилається на вимоги ст. 182 СК України та Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

17 лютого 2020 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Однак, відзив подано з пропуском встановленого судом строку.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.33).

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.32).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про зміну матеріального стану відповідача. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач має на утриманні малолітнього сина, дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено судам, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1 500 грн. щомісяця на підставі рішення суду від 03 червня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить збільшити розмір аліментів з огляду на те, що змінилося матеріальне становище дитини, оскільки дитина проживає в квартирі, орендна плата та комунальні послуги за яку становлять у загальному 3 000 грн. Витрати на харчування дитини у місяць становлять орієнтовно 770 грн.

Однак, у силу вимог ст. 192 СК України при збільшенні розміру аліментів підлягає врахуванню матеріальний стан платника або одержувача аліментів, а не дитини.

Позивач не довела, що оплачуючи оренду житла та сплачуючи комунальні послуги погіршився її матеріальний стан.

ОСОБА_1 вказує на те, що дитина відвідує гурток бойових мистецтв, витрати на який становлять 600 грн. на місяць, а також хворіє на хронічний тонзиліт, що викликає потребу у постійному прийомі імуномодуляторів.

У той же час, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

ОСОБА_1 фактично просить збільшити розмір аліментів у зв`язку з понесенням нею додаткових витрат на розвиток дитини та її лікування. Однак, позов з підстав, передбачених ст. 185 СК України, позивач не пред`являла.

Позивач також вказує на те, що погіршився стан її здоров`я та на підтвердження вказаної обставини надає консультативний висновок та ультразвукове дослідження органів малого тазу, виписки з амбулаторної карти. У той же час, надані суду докази не свідчать про те, що такі захворювання не існували на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Наявність захворювань, зазначених у вказаній медичній документації, не є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у більшому розмірі, ніж визначений рішенням суду від 03 червня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі. Так, відповідач має у власності автомобіль, утримує у належному стані нерухоме майно дружини, а також повідомляв позивача про свій намір подорожі за кордон.

При цьому, позивач не надала доказів того, що транспортний засіб було придбано відповідачем після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн., що свідчило б про покращення матеріального стану відповідача. Доводи ОСОБА_1 щодо утримання відповідачем нерухомого майна дружини не підтверджені жодними наявними у справі доказами.

Згідно з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27 лютого 2020 року відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_2 у період з 14 червня 2016 року по 08 квітня 2019 року не виявлено. Вказаний лист спростовує твердження позивача про поїздки ОСОБА_2 за кордон.

ОСОБА_1 зазначає також про те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності «Комп`ютерне програмування». За даними Державної служби статистики офіційна середня заробітна плата за видами економічної діяльності за лютий місяць 2019 року у сфері «Інформація та телекомунікація» становить 16 447 грн. Відповідач отримує більше доходів, чим декларує.

Однак, позивач не довела вказані нею обставини належними доказами. Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року було надано відповідь від 02 березня 2020 року, до якої додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Згідно з наданими суду відомостями ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року отримував доходи від підприємницької діяльності. Розмір таких доходів не зазначений.

Офіційна середня заробітна плата за даними Державної служби статистики не свідчить про те, що відповідач отримує дохід, наближений до зазначеного позивачем розміру 16 447 грн.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, а, отже, займається самостійною, ініціативною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, відповідач не отримує заробітну плату, а його дохід залежить від діяльності самого відповідача та одержання внаслідок такої діяльності відповідного прибутку.

Отримання відповідачем більших доходів, чим він декларує, є припущеннями позивача, на яких в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

ОСОБА_1 посилається на збільшення індексу споживчих цін з 2016 року по 2018 рік, однак, при цьому не звернула увагу на наявність у неї відповідного права на індексацію стягнутих судом аліментів.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що розмір аліментів перш за все визначається сумою, яка необхідна на дитину, а не тим фактом чи змінилося матеріальне становище батька.

У силу вимог ст. 192 СК України зміна матеріального стану саме платника або одержувача аліментів є підставою для збільшення розміру аліментів. У даному випадку предметом позову не є стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивач заявила вимоги саме про збільшення розміру вже визначених судовим рішенням аліментів.

Позивач посилається на ряд постанов Верховного Суду. Однак, у вказаних постановах висновки були зроблені за інших обставин та правовідносин сторін.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 просить апеляційний суд застосувати ч. 3 ст. 182 СК України, відповідно до якої суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Застосування вказаної норми закону можливе за умови доведення позивачем наявності у відповідача витрат, що перевищують його дохід. Разом з тим, такі обставини позивачем не доведені.

Серед іншого, позивач зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2 218 років. Відповідач сплачує лише 1 500 грн. ОСОБА_1 також посилається на вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Проте, у силу вимог ст. 180 СК України обов`язок по забезпеченню даного рівня прожиткового мінімуму покладається на обох батьків.

Позивач не довела, що заробіток відповідача збільшився, а, відтак, є достатнім для того, щоб стягувати з нього аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказів, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.