Справа № 472/377/20
Провадження №2/472/223/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2020 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Ставніченко А.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку, які не виплачені спадкодавцю,
16 квітня 2020 року до суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку, які не виплачені спадкодавцю.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 04 грудня 1985 року по 19 червня 2019 року її чоловік працював у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді водія.
З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».
19 червня 2019 року її чоловіка звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії, згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що за життя її чоловіка, та до теперішнього часу відповідачем не проведено з нею, як зі спадкоємцем, повного розрахунку у строки, зазначенні в статті 116 КЗпП України, просила стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 18 822,67 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 20.06.2019 року по 16.04.2020 року в розмірі 80 964,51 грн.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, зокрема зазначили, що померлий чоловік позивача - ОСОБА_3 працював у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді водія. 19.06.2019 року його було звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням (реорганізацією) філії, однак не було проведено повного розрахунку, тобто не була виплачена нарахована заробітна плата в розмірі 18 822,67 грн. В зв`язку з тим, що відповідачем не було вчасно проведено розрахунку просять також стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 20.06.2019 року по 16.04.2020 року в розмірі 80 964,51 грн.
Відповідач ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» явку свого представника у судове засідання 23.06.2020 року та 22.09.2020 року не забезпечило, про дату, час і місце судового засідання було повідомлене належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток відповідачу, про причини неявки суд не повідомило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що позивач та представник позивача не заперечують проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що з 04 грудня 1985 року чоловік позивачки - ОСОБА_3 працював у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді водія.
З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».
19 червня 2019 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії, згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджуєтсья свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11), так і не отримавши належну йому заробітну плату.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст.98 КЗпП України - оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати. Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У відповідності до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Згідно зі ст. 3 СК України дружина має повноцінне право на отримання заробітку покійного чоловіка.
Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , про що подала відповідну заяву до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи №96/2019.
Те, що на момент смерті ОСОБА_3 , він перебував у зареєстрованому шлюбі та проживав разом з позивачкою підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 12) та довідкою Веселинівської селищної ради №05-03/1057 від 21.04.2020 року.
Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступного.
Так, дійсно, відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини, проте, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розумінні статті 1227 ЦК України до складу спадщини не входить, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цієї вимоги.
Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Позивач у відповідності до положень вищезазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 грн. 80 коп.
Відповідно до п. 7. ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку, які не виплачені спадкодавцю, - задовольнити частково.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 964, 51 грн., - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повне рішення суду складено 28 вересня 2020 року.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області Л.О. Орленко