КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №362/2591/19
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року (суддя Лебідь-Гавенко Г.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у травні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 6 листопада 2013р. у розмірі 11 719грн 89коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 6 листопада 2013р. відповідач отримав кредит у розмірі 1 600грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 19 березня 2019р. становить 11 719грн 89коп. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 612грн 89коп., за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 471грн 50коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 951грн 22коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн у розмірі 1 650грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 534грн 28коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 6 листопада 2013р. у розмірі 612грн 89коп. та 1 921грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі, в іншій частині

рішення залишити без змін.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідач не оспорював укладення кредитного договору та наявність заборгованості, не заявляв вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, тому суд першої інстанції безпідставно звільнив боржника від сплати заборгованості.

Також позивач зазначає, що відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не надавав, тому не було необхідності в наданні додаткових доказів. Про таку необхідність стало відомо після отримання копії рішення суду, тому позивач просить долучити та дослідити надані до апеляційної скарги довідку про видані відповідачу кредитні картки та виписку по рахунку відповідача, які підтверджують відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту та користування відповідачем кредитними коштами.

Крім того, позивач зазначає, що позичальник у анкеті-заяві висловив згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві, не заперечував факт укладення договору та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом, активував її, отримував та користувався кредитними коштами, що свідчить про укладення кредитного договору. Також відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки.

Позивач посилається на необґрунтоване зменшення судом фактично отриманих кредитних коштів та безпідставну відмову у стягненні простроченого тіла кредиту, розмір якого підтверджений розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.

Крім того, позивач зазначає, що за несвоєчасне погашення кредиту або процентів нараховується пеня 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) +50грн щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100грн; пеня 24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) +100грн щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100грн, другий місяць поспіль і більше, а також штраф у розмірі 500грн +5% від суми заборгованості, про що зазначено в тарифах банку та в Умовах та Правилах надання банківських послуг та безпідставно не було враховано судом.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не поданий.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 6 листопада 2013р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також ОСОБА_1 у заяві підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздруківки з сайту https://privatbank.ua. Прохання видати кредитну картку заява не містить.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19 березня 2019р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 612грн 89коп., за простроченим

тілом кредиту у розмірі 2 471грн 50коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 951грн 22коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн у розмірі 1 650грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 534грн 28коп. (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що сторонами погоджені істотні умови кредитного договору, зокрема, розмір процентної ставки за користування кредитом та порядок нарахування неустойки, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору, однак поверненню банку підлягає сума, яка фактично була отримана відповідачем та не повернута в розмірі 612грн 89коп - заборгованість за тілом кредиту.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, та порядок повернення кредиту і сплати процентів.

Однак, ні анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , ні Умови та Правила надання банківських послуг, які надані суду позивачем, не містять ні розміру кредиту, ні розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору, а відтак суд першої інстанцій правильно зазначив про відсутність правових підстав для висновку, що сторони погодили істотні умови кредитного договору 6 листопада 2013 року.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є

договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таких доказів суду першої інстанції позивачем надано не було.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Задовольнивши позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, суд першої інстанції не врахував положення пункту 1.1.1.88. Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті банку в термін, передбачений договором.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого кредиту, суд фактично звільнив відповідача від повернення грошової суми, яку він отримав, тому колегія суддів вважає, що на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 471грн 50коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

До позовної заяви позивач надав суду першої інстанції копію анкети-заяви від 6 листопада 2013 року, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, Витяг з

Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять дати їх прийняття чи затвердження, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта/ довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Однак, заява, підписана ОСОБА_1 , не містить визначення виду картки, яка підлягала видачі відповідачу, а позивачем суду першої інстанції не були надані ні пам`ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку і коли саме було отримано відповідачем, а також строк дії цієї картки.

Також, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення її розміру, а в наданому позивачем суду першої інстанції витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначені декілька видів тарифів, які містять різні розміри пені та штрафів, в залежності від виду кредитної картки, виданої позичальнику.

Позивачем суду не надано документів, які б підтвердили вид кредитної картки «Універсальна», яка була видана відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялися вимоги про визнання кредитного договору недійсним, а також не спростовані позовні вимоги, а відтак суд не мав правових підстав для висновку, що між банком та відповідачем не були погоджені істотні умови кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними, так як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, не позбавляє позивача обов`язку надати докази у підтвердження своїх позовних вимог.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про ненадання позивачем належних доказів у підтвердження погодження з відповідачем розміру пені та штрафів при укладенні договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 951грн 22коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн у розмірі 1 650грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 534грн 28коп. (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність необхідності надання додаткових доказів у зв`язку із тим, що відповідач у судові засідання не з`являвся та заперечення проти позову не висловив, суперечать вимогам ст. 81-83 ЦПК України, за змістом яких позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і вказані процесуальні норми не ставлять виникнення такого обов`язку у залежності від явки відповідача у судові засідання або не надання відзиву на позовну заяву.

Колегія суддів не приймає надані позивачем до апеляційної скарги у підтвердження позовних вимог довідку про видані відповідачу картки та термін їх дії, виписку з карткового рахунку відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк

з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8).

Звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та у відсутність представника позивача, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою. Однак свого обов`язку не виконав.

За правилами ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не були надані суду першої інстанції вказані докази, відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог не звільняє позивача від доведення своїх вимог, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для прийняття даних документів в якості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту неповно встановлені фактичні обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог.

В іншій частині рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача у повному обсязі судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, тому підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції, відсутні.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (22,25%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за її подання у розмірі 641грн 13коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 2 471грн 50коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 641грн 13коп., а всього 3 112грн 63коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк