ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1616/20 Справа № 199/2296/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 квітня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2018 року складає 263 609,28 грн, однак позивач просить стягнути з відповідача лише частину боргу в сумі 110 639,73 грн, що складається із: 7 869,14 грн - заборгованості за кредитом, 10 2770,59 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13 квітня 2006 року по 29 вересня 2017 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, залишивши поза увагою те, що між сторонами наявні кредитні зобов`язання, оскільки відповідач користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно письмової заяви від 13 квітня 2006 року ОСОБА_1 просив відкрити рахунок у ЗАТ КБ "ПриватБанк". Сторони визначили тип кредитної картки - « НОМЕР_1 », суму кредитного ліміту - 2 500 грн., базову процентну ставку - 3% в місяць та строк дії картки.

Станом на 30 вересня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 263 609,28 грн, що складається із: 7 869,14 грн - заборгованості за кредитом, 251 240, 14 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

За змістом довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 105) вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредитну картку: номер - « НОМЕР_2 », дата відкриття - «14.04.2006», термін дії - «04/15». В подальшому, його були видані кредитні картки інших типів за номерами: « НОМЕР_3 », « НОМЕР_4 », « НОМЕР_5 », проте, позивач не надав суду доказів про підстави видачі таких карток відповідачу.

Згідно заяви відповідача від 13 квітня 2006 року, сторони узгодили лише тип однієї кредитної картки « НОМЕР_1 », якому відповідає лише картка « НОМЕР_2 », термін дії якої визначено до квітня 2015 року.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Апеляційним судом установлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, укладеного між сторонами та обумовленого ними терміну дії кредитної картки « НОМЕР_2 ». Оскільки у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Встановивши, що у квітні 2006 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив до квітня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся у листопаді 2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Враховуючи відсутність будь-яких доказів правомірності нарахування відповідачу заборгованості за іншими кредитними картками, про що свідчать матеріали справи, суд дійшов правильного висновку відмову у задоволенні позову в цій частині за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог банку не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида