П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 756/10779/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/13001/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н. О., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання недійсним договору № 893-Ф/01 про припинення зобов`язання переданням відступного від 31 січня 2014 року, укладений адвокатом Смирновим Михайлом Владиславовичем від імені ОСОБА_2 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 січня 2014 року адвокатом Смирновим М. В. від імені ОСОБА_2 укладено з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір № 893-Ф/01 про припинення зобов`язання переданням відступного, згідно умов якого, сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору № 893-Ф від 29 травня 2007 року із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного не пізніше 31 січня 2014 року.

На думку позивача, вищевказаний договір не відповідає вимогам законодавства України, є таким, що порушує його права та законні інтереси, а тому повинен бути визнаний судом недійсним.

Позивач зазначає, що вищевказаний договорі було укладено від імені позивача не уповноваженою особою, оскільки, зі змісту укладеного між ним та адвокатом Смирновим М. В. договору від 26 грудня 2013 року вбачається, що позивач не надавав адвокату повноваження на укладення від його імені жодних документів, спрямованих на припинення передбачених кредитним договором № 893-Ф від 29 травня 2007 року зобов`язань, в тому числі й на укладення оспорюваного договору.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року (а.с. 177-181) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Скаржник зазначає, що 31 січня 2014 року адвокатом Смирновим М. В., який діяв в його інтересах на підставі договору від 23 грудня 2013 року укладено з ТОВ «ФК «Вектор плюс» договір № 893-Ф/01 про припинення зобов`язання переданням відступного. Разом з тим, вказаний договір, на думку скаржника, не відповідає вимогам законодавства України та є таким, що порушує його законні права та інтереси.

На думку скаржника, вказаний договір було укладено не уповноваженою особою. Так, зі змісту укладеного між скаржником та адвокатом Смирновим М. В. договору від 26 грудня 2013 року вбачається, що скаржник не надавав адвокату повноваження на укладення від його імені з відповідачем жодних документів, спрямованих на припинення передбачених кредитним договором № 8930-Ф від 29 травня 2007 року зобов`язань, в тому числі, на укладення оспорюваного договору.

Скаржник зазначає, що адвокат Смирнов М. В. уклав оскаржуваний договір від імені позивача за відсутності повноважень та волевиявлення скаржника, у зв`язку з чим, договір підлягає визнанню недійсним. Крім того, відповідачем не було доведено те, що позивач виконав договір № 8930Ф/01.

Скаржник зазначає, що оскільки правочин було вчинено за відсутності достатніх для цього підстав, його права було порушено та спричинено майнові витрати, які полягають у виникненні податкових зобов`язань.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Вертеба Д. С. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник відповідача - Ковалевський Є. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що спірний договір, який є виконаним, порушує права останнього.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 31 січня 2014 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та адвокатом Смирновим М. В., який діє від імені ОСОБА_2 на підставі договору від 26 грудня 2013 року укладено договір № 893-Ф/01 про припинення зобов`язання переданням відступного згідно якого, сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного не пізніше 31 січня 2014 року (а.с. 05-07).

26 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом Смирновим М. В. укладено договір про надання правової допомоги (послуг адвоката) згідно умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу (послуги адвоката) в обсязі та на умовах передбачених договором (а.с. 125).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом Смирновим М. В. укладено договір про надання правової допомоги (послуг адвоката). Так, згідно п.п. 2.1., 2.3. вказаного договору, виконавець бере на себе зобов`язання надавати таку правову допомогу: представляти інтереси замовника у відносинах з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» з питань припинення зобов`язань за кредитним договором № 893-Ф від 29 травня 2007 року, укладений між замовником та ПАТ «ТАС Інвестбанк»; вести переговори та одержувати необхідні документи, довідки, складати заяви та інші необхідні документи, вчиняти правочини (включаючи, зокрема, договори прощення боргу, договори про передання відступного) на визначених виконавцем умовах, отримувати кореспонденцію (поштові відправлення), в тому числі і на свою адресу. Виконавець має право здійснювати платежі на виконання укладених ним в інтересах замовника договорів (включаючи, зокрема, договори прощення боргу, договори про передання відступного).

Згідно п. 4.1. вказаного договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 січня 2014 року.

Оспорюваний договір про припинення зобов`язання переданням відступного укладено 31 січня 2014 року адвокатом Смирновим М. В., який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі договору від 26 грудня 2013 року.

Таким чином, оспорюваний договір було укладено адвокатом Смирновим М. В. на підставі договору про надання правової допомоги (послуг адвоката) від 26 грудня 2013 року укладеного між ним та позивачем, який станом на укладення оспорюваного договору був чинним, та яким, позивач надав адвокату повноваження на вчинення правочинів, зокрема, укладення договорів про передання відступного, а також право здійснювати платежі на виконання укладених ним договорів, зокрема договору про передання відступного, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Крім того, оскільки договір про припинення зобов`язання переданням відступного укладено 31 січня 2014 року адвокатом Смирновим М. В., який мав право на яго укладення від імені ОСОБА_2 , права останнього вказаним договором не порушено.

Посилання скаржника на те, що оспорюваний договір було укладено не уповноваженою особою, оскільки згідно змісту договору від 23 грудня 2013 року, останній не уповноважував адвоката на вчинення дій спрямованих на припинення передбачених кредитним договором № 8930-Ф від 29 травня 2007 року зобов`язань, в тому числі, на укладення оспорюваного договору, спростовується п. 2.1. договору про надання правової допомоги (послуг адвоката) укладеного між адвокатом Смирновим М. В. та ОСОБА_2 , з якого вбачається, що останній уповноважив адвоката вчиняти від його імені правочини, зокрема, договори про передання відступного.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів того, що останнім було виконано умови кредитного договору № 8930Ф/01, оскільки, в матеріалах справи наявна копія договору № 893-Ф/01 про припинення зобов`язання переданням відступного від 31 січня 2014 року укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та адвокатом Смирновим М. В., який діяв від імені ОСОБА_2 , який укладений уповноваженими особами та містить підписи сторін та згідно якого, сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору із всіма змінами та доповненнями.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова