Пр.№2-з/756/95/20
У Х В А Л А

17 квітня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Майбоженко А.М.

секретаря - Одягайло Л.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 245 553,02 грн.

Крім того, позивач звернувся з заявою про забезпечення позову в даній справі, в якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 і накласти арешт на грошові кошти у сумі 122 776,51 грн., які отримані відповідачем в якості завдатку за попереднім договором купівлі-продажу квартири, що посвідчений між сторонами 02.10.2019 року.

В обґрунтування вимог посилається на те, що дії відповідача є неправомірними, оскільки він не з`явився для укладання основного договору купівлі-продажу квартири, не повернув суму завдатку, що сплачена позивачем, уникає зустрічі з останнім, не відповідає на телефонні дзвінки. Крім того, відповідач не має зареєстрованого місця проживання, не працює. Крім того, відповідач зазначив при укладанні попереднього договору, що відчужувана квартира є його особистою приватною власністю, що не відповідає дійсності, оскільки дана квартира належить матері відповідача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкові права відповідачем не оформлені. Відчуження квартири ускладнить захист прав та інтересів позивача, а тому його позов має бути забезпечений судом.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Учасники справи про розгляд заяви про забезпечення позову не повідомлялись.

Оцінивши доводи заявника, дослідивши надані докази, суд вважає правильним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявником зазначено про те, що квартира, на яку він просить накласти арешт належить померлій матері відповідача, спадкові права щодо якої не оформлені. Будь-яких доказів, що підтверджують це не подано. Також не подано доказів щодо кола спадкоємців власника квартири, що надало б змогу суду з`ясувати те, чи не порушуються права будь-яких інших осіб при забезпеченні позову. У зв`язку з чим суд вважає, що вимога про накладення арешту на квартиру, що не перебуває у власності відповідача не є співмірною з позовними вимогами про стягнення з нього коштів, внаслідок невиконання умов договору. Вжиття таких заходів може призвести до порушень прав та законних інтересів тих осіб, які не є сторонами попереднього договору купівлі-продажу.

Вимога про накладення арешту на грошові кошти, передані на виконання умов попереднього договору також не може бути задоволена судом, оскільки заявником не зазначено про те, де саме знаходяться ці кошти, що мають бути обтяженими.

З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали для відома всім учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Суддя А.М. Майбоженко