Справа № 473/1017/20
"16" квітня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування (регламентної виплати)
30.03.2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) в сумі 102333,52 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 06.11.2018 року у м. Нова Одеса Миколаївської області по вул. Центральній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі не забезпеченого транспортного засобу «Оре1» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mitsubishi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що належав ОСОБА_3 , МТСБУ через відсутність укладеного відповідачем ОСОБА_1 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відшкодував 18.03.2019 року шкоду пов`язану з пошкодженням транспортного засобу «Mitsubishi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 Богданову в сумі 100000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №936126 від 18.03.2019 року.
Посилаючись на те, що згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у нього виникло право регресного позову до відповідача, оскільки з його вини вчинено дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується постановою Вознесенського міськрайонного суду від 28.12.2018 року за ст. 124 ч.1 КУпАП, позивач просив позов задовольнити, посилаючись на ст. 1191 ЦК України, стягнувши страхове відшкодування в сумі 100000 грн. та витрати пов`язані з виплатою страхового відшкодування (витрати на збір документів, визначення розміру шкоди).
В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка не вручена через закінчення терміну зберігання поштової кореспонденції.
Дослідивши матеріали справи в порядку статей 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 41 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, після виконання особою, яка не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, заподіяної іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Спеціальний Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.
Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться.
В судовому засіданні встановлено, що 06.11.2018 року у м. Нова Одеса Миколаївської області по вул. Центральній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі не забезпеченого транспортного засобу «Оре1» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mitsubishi» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що належав ОСОБА_3 .
Оскільки відповідач ОСОБА_1 , якого було визнано винуватцем дорожньо-транспортної пригоди на підставі постанови Вознесенського міськрайонного суду від 28.12.2018 року за ст. 124 ч.1 КУпАП, не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ здійснило виплату на підставі Закону № 1961-IV страхового відшкодування власнику транспортного засобу ОСОБА_3 в сумі 100000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №936126 від 18.03.2019 року, а тому в порядку регресу на підставі ст. 1191 ч.1 ЦК України ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Що стосується понесених позивачем МТСБУ витрат на збір документів, визначення розміру шкоди, які пов`язані з регламентною виплатою, то їх стягнення на підставі зазначеної правової норми не є вірним.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17, зазначено, що саме на суд покладено обов`язок давати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є правові правовідносини, не призводить до зміни предмету позову та/або обраного позивачем способу захисту виходячи з принципу «суд знає закони».
В даних правовідносинах витрати позивача МТСБУ на збір документів, визначення розміру шкоди, які пов`язані з регламентною виплатою підтверджені матеріалами справи і їх стягнення з відповідача ОСОБА_1 має бути проведено на підставі ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню 2102 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не вручено в день його проголошення протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.Є. Старжинська