Дата документу 20.10.2020 Справа № 334/2108/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2596/20 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Є.У.№ 334/2108/14ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із явою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року, зміненими рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року стягнуто солідарно з ТОВ «Ресурс-Ойл» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 26 233 091, 39 гр. солідарно з кожним із поручителів окремо, а саме: з ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Терем, лтд», ОСОБА_1 .

На виконання вказаних судових рішень 20.01.2015 Ленінським районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист №334/21/08/14-ц, який 29.01.2015р. було передано до виконання ВДВС. Виконавчий документ видано з порушенням вимог ст. 368 ЦПК України в редакції Закону, яка діяла на час його видачі, та приписам ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час видачі виконавчого листа, якими передбачено, зокрема, що у разі, якщо рішення ухвалено проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначається один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Посилаючись на те, що за формою і змістом виконавчий документ не відповідає вказаним вимогам, просив суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі. Боржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми права та невірно зазначив, що ст. 432 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав, визначених ч.2 ст.432 ЦПК України, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року, частково задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», стягнуто з ТОВ «Ресурс- Ойл» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 233 091,39 грн. солідарно з кожним із поручителів окремо: з ОСОБА_1 ; з ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» та з ТОВ «ВКФ «Терем ЛТД».

На підставі зазначеного рішення, 20.01.2015р. Ленінським районним судом видано виконавчий лист №334/21/08/14-ц щодо ОСОБА_1 (а.с.43), який з 29.01.2015 перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові і процесуальні.

До матеріально-правових відносяться: припинення зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощення боргу.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), у випадку зміни чи скасування рішення в апеляційному чи касаційному порядку, або у зв`язку з нововиявленими обставинами; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після видачі такого листа в справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Установивши, що за формою і змістом виконавчий лист відповідав вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час його видачі), і що обставини, на які посилається заявник, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог боржника.

З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська