г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3109/20
Номер провадження 2/213/2009/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року Sнгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Нестеренка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_1 188 920 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач в період часу з 22.12.1975 по 01.10.1997 працював водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар`єра в цеху технологічного автотранспорту, та з 11.11.1997 по 03.01.2006 - водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар`єру глибиною 150 м і більше в ЦТА ВАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", виконував роботи в умовах впливу вібрації, рівень якої перевищував гранично - допустимий через конструктивні недоліки автомобілів.

Загальний стаж роботи Позивача на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 30 років.

У зв`язку зі шкідливими умовами праці, з вини Відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання: вібраційну хворобу.

Згідно з п.16 Акту за ф.П-4 причиною виникнення професійного захворювання Позивача є довгостроковий вплив загальної вібрації, еквівалентний, корегований рівень якої перевищував гранично - допустимий.

Висновком медико-соціальної експертної комісії від 29.06.2006 позивачу вперше було визначено ступень втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю групу інвалідності. 07.06.2007 при повторному огляді МСЕК Позивачу було визначено ступень втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2007 безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, лікувальна фізична культура, масаж тощо.

Зазначив, що з вини Відповідача порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадацією у руки, біль та обмеження рухів в ліктьових, колінних і гомілковостопних суглобах, суглобах лівої кисті, що має наслідком порушення функції опори та руху, а також функції захвату. Позивача турбують тривалі набряки та посилення болю в правому колінному суглобі, в результаті чого він спостерігає утруднену ходу, затерпання рук і ніг, біль в лівому підребер`ї, підвищення артеріального тиску, з причини загострення хронічного професійного захворювання. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується його сон, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, і як наслідок перебування в напруженому та роздратованому стані. Зазначив, що на даний час самопочуття не поліпшується, що вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, і, безумовно, призводить до моральних страждань.

Вважає, що внаслідок професійного захворювання Позивачу спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати Відповідач.

Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 40 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яка становить 4723 грн. (4723,00 грн. х 40 = 188 920,00 грн.).

Ухвалою від 12.08.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовного матеріалу, в установлені судом строки, Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці».

Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Зазначив, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я.

Таким чином, представник Відповідача вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача.

Зазначив, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Крім цього, в період своєї праці на підприємстві ПрАТ «ІНГЗК», Позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту розслідування хронічного професійного захворювання і висновку МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, оскільки на його думку 40% втрати професійної працездатності Позивача - це 40% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював на підприємстві. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя.

До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди Позивачем не обґрунтовано, така сума не є ані розумною, ані виваженою, ані справедливою, тому просить у позові відмовити.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що з 23.05.2020 набрав чинності Закон України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким пункт 164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України викладений в новій редакції, згідно з якою стягнуті судом суми відшкодування моральної шкоди, що перевищують чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, включаються до загального місячного (річного) доходу платника податку, який підлягає оподаткуванню прибутковим податком з громадян.

Оскільки справа розглядається без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали, оцінивши надані Позивачем докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в період часу з 22.12.1975 по 01.10.1997 - водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар`єра в ЦТА, та з 11.11.1997 по 03.01.2006 - водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з кар`єру глибиною 150 м і більше, звільнений з підприємства 15.05.2006 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.34-38/.

Рішенням ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 20.04.2006 позивачу встановлена наявність хронічного професійного захворювання - вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальних вібрацій з полірадикулоневропатією, вираженим статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового періартрозу ПФС 1-2 ст., деф.артрозу ліктьових і колінних суглобів ПФ 1-2 ст., дрібних суглобів кистей: церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром /а.с.20-22/.

Відповідно до п.15 Акту № 8 за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.05.2006, професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси із кар`єру в ЦТА ВАТ «ІнГЗК» (з 22.12.1975 по 01.10.1997 і з 11.11.1997 по 03.01.2006), підпадав під вплив загальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР через конструктивні недоліки автомобілів.

Причиною професійного захворювання в п.16 цього Акту зазначено: еквівалентний, корегований рівень загальної вібрації на робочому місці водія вантажного автомобіля 118 дБ при ГДР 107 дБ; Рівень фізичного перевантаження: робоча поза до 30-44,8% за зміну при нормативному значенні 25% за зміну, більше 30 градусів - 6,2 % при нормативному значенні 0 % /а.с.12-14/.

Як вбачається з довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, позивачу первісно 29.06.2006 встановлено втрату працездатності 40 % і третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 01 липня 2007 року Позивачу було визначено безстроково ступень втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2007, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, лікувальна фізична культура, масаж, що підтверджено довідкою МСЕК від 07.06.2007 /а.с.8-11/.

З виписки з амбулаторної карти Позивача, виписок з історії хвороби, наданих суду Позивачем, вбачається, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, у 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, а надалі у 2017,2108 роках перебував на обстеженні в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні 17-ої міської лікарні, йому встановлено рекомендації: спостереження у лікарів невропатолога та терапевта, щорічні курси реабілітації, фізіотерапія, оздоровлення в профілакторіях, санаторне-курортне лікування тощо /а.с.15-33/.

Таким чином, суд вважає доведеним, що Позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що призвело до часткової втрати працездатності Позивачем та отримання ним групи інвалідності.

Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 40 відсотків та встановленням йому третьої групи інвалідності, і спричиненням Позивачу моральної шкоди.

Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом розслідування причин професійного захворювання форми П-4, медичними документами, довідками про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, виданими МСЕК.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Фізичні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через біль у плечовому поясі, кінцівках, артроз ліктьових та колінних суглобів, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт, хвилювання за стан своєї сім`ї.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1).

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках.

Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Згідно з п.9 цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд не погоджується із запереченнями представника Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту ф.П-4 компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 30 років в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах вібрації, загальний рівень якої перевищував гранично - допустимий, та 44,8 % робочої зміни при нормативному значенні 25 % - з робочою позою 30 градусів, і 6,2 % за зміну більше 30 градусів, що визвано конструктивними недоліками автомобілів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПрАТ «ІНГЗК», ушкодженням його здоров`я та спричиненням останньому моральної шкоди. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачеві моральної шкоди суду не надав.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача в шкідливих умовах, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.

Також при визначенні розмірі моральної шкоди суд враховує судову практику у справах зазначеної категорії, зокрема у справі № 132/3235/16-ц, по який Верховний Суд 30.102019 визнав домірним грошове відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу ушкодженням здоров`я, у сумі 120 000 грн. за умови безстрокової втрати ним професійної працездатності в ступені - 30 %.

Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК».

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Керуючись ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 228-229, 259, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", , судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь держави в особі Державної судової адміністрації України, за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», 50064, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47.

Повний текст рішення складено 22.10.2020.

Суддя О.М. Нестеренко