Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 210/2665/17

провадження № 61-751св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 10 вересня 2018 року у складі судді Сільченко В. Є. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2006 року ОСОБА_1 відповідно до заяви б/н отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконує, та станом на 13 червня 2017 року має заборгованість у сумі 52 299,74 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 22969,26 грн, за відсотками за користування кредитом - 12 833,86 грн, пеня - 13 529,97 грн, а також штрафи: 500,00 грн - фіксована частина, 2 466,65 грн - процентна складова.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року у розмірі 52 299,74 грн.

Не погоджуючись із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, спільно з іншими особами.

Після вступу у справу, об`єднання позовів та зміну позовних вимог позивачі (за зустрічним позовом) просили:

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2

3 687,99 грн списаних на користь злочинців «оплат частинами» за невчинені дії;

1 963,35 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту; 50,00 грн незаконно стягнутої пені за прострочку; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6

12 483,10 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 14 286,30 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту; 590,00 грн незаконно стягнутої пені за прострочку та CMC; 4 195,52 грн на автоматичне списання простроченої заборгованості; 590,00 грн за N-SMS комісію за обслуговування (членський внесок) та пені; 973,21 грн страхових платежів за страхування кредитного ліміту; 1 828,58 грн перерахованих з інших рахунків; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5

8 988,65 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 6 071,30 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту, 300,00 грн незаконно стягнутої пені за прострочку та штраф; 300,00 грн штраф та пені; 1 507,25 грн перерахованих з інших рахунків; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1

18 543,96 грн списаних на користь злочинців «оплат частинами» за невчинені дії;

24 310,83 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту та незаконно стягнутої пені за прострочку; 4 195,52 грн за автоматичне списання простроченої заборгованості; 300,00 грн за N-SMS комісію за обслуговування (членський внесок); 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_9

19 510,41 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії, списаних відсотків за використання кредитного ліміту та на автоматичне списання простроченої заборгованості; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_10 22 038,35 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії, списаних відсотків за використання кредитного ліміту та на автоматичне списання простроченої заборгованості; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7

34 134,06 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 18 090,64 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту; на автоматичне списання простроченої заборгованості; збитки з урахуванням індексу інфляції прострочення повернення стягнутої оплати частинами і відсотків за використання кредитного ліміту;

18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_8

24 793,60 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 32 873,25 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 18 615,00 грн моральної шкоди; 10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3

12 831,60 грн списаних «оплат частинами» за невчинені дії; 1 947,87 грн списаних відсотків за використання кредитного ліміту; 18 615,00 грн моральної шкоди;

10 000,00 грн витрат на інформаційно-правові послуги; 300,00 грн компенсації за оформлення довіреності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, стягнення збитків, про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано недійсними, з моменту їх вчинення, правочини щодо укладання договорів «оплати частинами», що є предметом цього позову, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Застосовано наслідки недійсності правочину у вигляді зобов`язання повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання вказаних правочинів. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4

261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_8 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_9 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_10 261,00 грн компенсацію за оформлення довіреності, компенсацію витрат на інформаційно-правові послуги у сумі 4 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн. У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що у момент вчинення правочинів сторонами не додержано вимог, передбачених частинами третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, тому правочини є недійсними. Крім того, з цих же підстав суд дійшов висновку про необхідність відмови у первісному позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , оскільки позов ґрунтується на недійсному правочині.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та об`єднаний зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, стягнення збитків, про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги банку є необґрунтованими, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання відповідачу 11 жовтня 2006 року кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн чи 22 969,26 грн. Крім того, у зустрічному позові вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсними не були заявлені, тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. До того ж, позивачі за зустрічними позовами з метою отримання грошових коштів чи допомоги у реструктуризації заборгованості, що вже мається, від ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс» у борг, передали іншим особам наявні у них кредитні картки ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже, банк не повинен нести відповідальність за ці операції, також він не може відповідати за збитки, які виникли із вказаними обставинами.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду щодо необґрунтованості позову є помилковими, оскільки у матеріалах справи міститься власноручно підписана анкета-заява ОСОБА_1 від 11 жовтня 2006 року, яка підтверджує укладення між сторонами кредитного договору та засвідчує ознайомлення відповідача з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку. Крім того, позичальник при укладення договору надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. До того ж, у своєму зустрічному позові ОСОБА_1 зазначає, що станом на 14 квітня 2016 року вона використала кредитний ліміт у 15 000,00 грн, тобто позичальник не заперечує, як укладення кредитного договору так і встановлення банком кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. Також у матеріалах справи міститься виписка з усіх рахунків відповідача, у тому числі рахунку - основна карта № НОМЕР_1 за період

із 01 жовтня 2006 року по 17 серпня 2017 року, із якої вбачається активне користування кредитними коштами, зняття готівки в банкоматах, поповнення рахунку в терміналах самообслуговування та через касу у відділенні банку, переказ коштів між своїми рахунками, перевірка балансу на рахунку, сплата за послуги та товари через термінали, що підтверджує ознайомлення позичальника з умовами кредитування. Крім того, висновки апеляційного суду не узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі 127/7543/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги в оскаржуваній частині, а саме в частині перегляду судових рішень про вирішення первісного позову, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

11 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н у вигляді анкети-заяви, згідно з умовами якого вона отримала кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у сумі 250,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач на порушення умов договору належним чином зобов`язання за договором не виконує, у результаті чого, станом на 13 червня 2017 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 52 299,74 грн, із яких: 22 969,26 грн - тіло кредиту, 12 833,86 - відсотки за користування кредитом, 13 529,97 грн - пеня, а також штрафи: 500,00 грн - фіксована частина, 2 466,65 грн - процентна складова.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням організованого злочинного угрупування

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 146, частиною п`ятою статті 186, частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 190, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 263 КК України.

Із витягу з обвинувального акту за вказаним провадженням (т. 2, а. с. 112-149) вбачається, що потерпілими від злочинів вказаних вище осіб визнано 57 осіб, у тому числі, за епізодами шахрайства - позивачі (за зустрічним позовом), а саме:

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 .

Встановлено, що позивачі (за зустрічним позовом) звернулися за оголошеннями про надання коштів у борг та, прибувши до приміщень ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс», з допомогою яких здійснювали свою діяльність члени вищевказаної організованої злочинної групи (згідно з пред`явленого їм обвинувачення), були направлені до магазину « ARSI » (за допомогою якого також здійснювали свою діяльність члени вищевказаної організованої злочинної групи згідно пред`явленого їм обвинувачення), де з ними були укладені договори про надання послуг.

Позивачі (за зустрічним позовом), під дією обману, будучи введені в оману діями членів вищевказаного злочинного угрупування (згідно з пред`явленого їм обвинувачення), із метою отримання грошових коштів чи допомоги у реструктуризації заборгованості, що вже мається, від ТОВ «ФК Гермес», ТОВ «Ка-Вєлєс» чи ТОВ «КБК Укрфінанс» у борг, передали іншим особам наявні у них кредитні картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ввели паролі через електронні термінали.

У подальшому особами, яким ці картки особисто передано позивачами (за зустрічним позовом), на вказані картки було оформлено «миттєву розстрочку», у зв`язку з чим між позивачами (за зустрічним позовом) та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли взаємні правовідносини у вигляді зобов`язання за договором позики (кредитування), тощо, та у позивачів (за зустрічним позовом) виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що у момент вчинення правочинів сторонами не додержано вимог, передбачених частинами третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, тому правочини є недійсними. Крім того, з цих же підстав суд дійшов висновку про необхідність відмови у первісному позові

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , оскільки позов ґрунтується на недійсному правочині.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів виходив з того, що позовні вимоги банку є необґрунтованими, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту надання ОСОБА_1 11 жовтня 2006 року кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн чи 22 969,26 грн. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, апеляційний суд вказав на те, що вимоги про визнання недійсними кредитних договорів не заявлялись, а тому суд першої інстанції визнаючи договори недійсними, вийшов за межі позовних вимог. Позивачі за зустрічними позовами просили відшкодувати їм списані з їхніх карткових рахунків кошти. Відмовляючи у задоволенні цих вимог, апеляційний суд виходив з того, відповідачі добровільно передали третім особам належні їм кредитні картки ПАТ КБ «ПриватБанк», а отже, банк не повинен нести відповідальність за ці операції, також він не може відповідати за збитки, які виникли із вказаними обставинами.

Верховний Суд не погоджується у повній мірі з такими висновками судів з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 52 299,74 грн, з яких тіло кредиту складає 22 969,26 грн, вказував на те, що між сторонами укладений договір від 11 жовтня 2006 року, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн, хоча із анкети-заяви, наявної в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі

250,00 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічним позовом, не заперечувала отримання кредиту у вигляді встановленого на кредитну картку ліміту у розмірі 15 000,00 грн внаслідок вчинення дії щодо його підвищення. Своє звернення до магазину «ARSI» пояснювати бажанням отримати ще кошти у кредит, через те, що свій кредитний ліміт у розмірі 15 000,00 грн у ПАТ КБ «ПриватБанк» вона вичерпала.

Із виписки з особового рахунку клієнта, вбачається, що ОСОБА_1 , як клієнт банку, тривалий час здійснювала різні операції, а саме: знімала грошові кошти з картки, поповнювала її, розраховувалася за покупки, поповнювала мобільний телефон, переказувала кошти.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення заборгованості у зв`язку із недійсністю кредитного договору від 11 жовтня 2006 року є помилковим, оскільки підписавши анкету-заяву, відповідач ОСОБА_1 уклала договір в порядку приєднання, що відповідає положенням статті 634 ЦК України.

Проте, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю є передчасними, оскільки суд не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи з урахуванням наявних у справі доказів та матеріалів. Рішення апеляційного суду про відмову у стягнення заборгованості за недоведеністю її розміру належним чином не обґрунтовано, оскільки не містить мотивів неприйняття доказів, наданих стороною позивача в підтвердження існування заборгованості.

Так судами не встановлено на підставі якого договору ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляв вимоги щодо стягнення заборгованості, договору 2006 року, укладеного шляхом підписання заяви-анкети (том 1, а. с. 12), чи укладеного 21 квітня 2016 року договору про миттєву розстрочку (том 1, а. с. 229), чи на підставі обох договорів. Відповідач ОСОБА_1 отримала у користування кредитні кошти у межах 15 000,00 грн ліміту, що саме не заперечувала. Судам належало встановити, чи виникли договірні відносини між банком та відповідачем внаслідок звернення ОСОБА_1 до магазину «ARSI», 21 квітня 2016 року, якщо так, то якого змісту виникли правовідносини, у якому розмірі виникла заборгованість, чи передбачено умовами договору нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій та чи погашалась указана заборгованість відповідачем. Зі змісту виписки з особового рахунку клієнта, вбачається, що банком здійснювалось договірне списання коштів з рахунку ОСОБА_1 , тому суду належало встановити у рахунок заборгованості за яким договором здійснювалось таке списання, та відповідно, чи існує заборгованість за відповідним договором.

Без з`ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень сторони відповідача, висновки судів не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справи із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.

Безумовно, принцип змагальності покладає на сторони справи процесуальний обов`язок по доведенню обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, проте визначення обставин справи, які підлягають встановленню, є обов`язком суду, і суд повинен окреслити сторонам перелік цих обставин, з метою проведення ефективного судового процесу.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що суди не надали належної оцінки наявним у справі доказам та не встановили дійсні умови кредитування, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині первісного позову - скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року скасувати у частині вирішення вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, справу передати у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко