Справа № 755/3690/20
"22" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Виниченко Л.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу № 755/3690/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду,-
ОСОБА_1 звернулась з позовом про стягнення з ОСОБА_2 у відшкодування індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року в сумі 67 456,91 грн., 3% річних в сумі 9 240,67 грн. та судового збору в сумі 840,80 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 травня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно якого вона передала відповідачу 3 000 дол. США терміном на 4 місяці із зобов`язанням останнього повернення грошової суми 6 000 дол. США. У подальшому 09 червня 2014 р. відповідач додатково взяв у неї 300 дол. США на тих же умовах терміном повернення в строк отриманих раніше грошових коштів, а саме мав повернути 600 дол. США, що в сумі склало 6 600 дол. США.
Позивач зазначає, що відповідач вказане рішення суду не оскаржував, тому 26.07.2018 року рішення набуло законної сили та нею був отриманий виконавчий лист.
Позивач стверджує, що виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Христюк І.В. відкрите виконавче провадження №59841998 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_2 на її користь в сумі 181 922,62 грн., але на час її звернення до суду відповідач рішення суду не виконав, що порушує її права на повернення грошових коштів та надає їй передбачене законом право за захистом своїх порушених прав звернутись до суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 19-21).
Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 11.09.2020 року (а.с. 26).
Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно положень частини 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За повідомленням позивача відповідач заборгованість не сплатив, судове рішення ОСОБА_2 за виконавчим провадженням не виконується.
У спростування вказаних обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України).
За нормою ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року по справі № 755/14073/17 встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено два договори позики, а саме: 15 травня 2014 року відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 3000 доларів США на термін чотири місяці та зобов`язався повернути суму коштів у розмірі 6000 доларів США. В подальшому, 09 червня 2014 року відповідачем від позивача було отримано додатково 300 доларів США. Зобов`язання по поверненню грошових коштів, відповідно умов договорів позики, у розмірі 6 300 дол. США відповідач не виконав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання встановлена законом, а саме приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, та право на стягнення таких коштів надано кредитору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних страт та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням, відповідно якого стягнуто з відповідача на користь позивача 181 922 грн. 62 коп.

У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц викладено правовий висновок про те, що коли між сторонами на підставі судового рішення виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, з матеріалів справи встановлено, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 181 922,62 грн.

Позивачем заявлені вимоги за період часу з 26.06.2018 року по 04.03.2020 року на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 р.

З моментом ухвалення судом 25 червня 2018 року рішення про стягнення коштів у відповідача виникло грошове зобов`язання сплатити позивачу на виконання судового рішення кошти у розмірі 181 922,62 грн.

Період з 26.06.2018 року по 04.03.2020 року включає 618 днів прострочення відповідачем платежу, а саме: з 26.06.2018 р. по 31.12.2018 р. - 189 днів; за 2019 р. - 365 днів (у невисокосних роках); та з 01.01.2020 р. по 04.03.2020 р. - 64 дні (у високосному році).

Отже, 3 % річних за вказаний період на суму заборгованості 181 922,62 грн. становить у розмірі 9 238 грн. 06 коп. ((181 922,62 грн. х (3 : 365 : 100) х 554) = 8 283,71 грн.) + (181 922,62 грн. х (3 : 366 : 100) х 64) = 954,35 грн.).

За наведеними позивачем розрахунком 3 % річних становить 9 240,67 грн. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково на суму 9 238 грн. 06 коп.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Індекс інфляції за червень 2018 р. становив 100 %, липень 2018 року 99,3 %, серпень 2018 р. - 100 %, вересень 2018 року - 101,9 %, жовтень 2018 року - 101,7 %, листопад 2018 року - 101,4 %, грудень 2018 року -100,8 %, сукупний індекс інфляції за 2019 р. - 104,1 %, індекс інфляції за січень 2020 року становив 100,2 %, індекс інфляції за лютий 2020 року становив 99,7 %, індекс інфляції за березень 2020 року становив 100,8 %.

Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу 181 922,62 грн. становлять у розмірі - 18 664 грн. 81 коп. ((181 922,62 х 100/100 х 99,3/100 х 100/100 х 101,9/100 х 101,7/100 х 101,4/100 х 100,8/100 х 104,1/100 х 100,2/100 х 99,7/100 х 100,8/100) - 181 922,62).

Позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції у розмірі 67 456 грн. 91 коп., що не відповідає фактичному розрахунку, тому у цій частині позовних вимог позов слід задовольнити частково на суму 18 664 грн. 81 коп.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково, а саме на загальну суму 27 902 грн. 87 коп., що включає: інфляційні втрати запрострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 664 грн. 81 коп. та 3% річних у розмірі 9 238 грн. 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 7, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 82, 89, 133, 141,178, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280, 281, 282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року інфляційні втрати у розмірі 18 664 грн. 81 коп., 3 % річних у розмірі 9 238 грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а всього суму 28 743 (двадцять вісім тисяч сімсот сорок три) грн. 67 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Суддя