Справа №642/2778/19
Провадження № 2/639/210/20
06 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Волкової С.І.,
представника позивача - Вельковського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.09.2006 року між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву замість ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL- 701/205/2006, згідно з яким він отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США строком до 06.09.2021 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань по вказаному Кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк» та позичальником укладено Договори іпотеки № РML 701/205/2006 та № РML 701/205/2006/1. Відповідно до Договору іпотеки № РML 701/205/2006 сторонами передану в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Договору іпотеки № РML 701/205/2006/1 сторонами передану в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором та договорами іпотеки. Отже, у зв`язку з викладеним, всі права вимоги банку за кредитним договором та договором іпотеки належать позивачу. Станом на цей час у позивача обліковується заборгованість за кредитним договором №ML-701/205/2006 від 06.09.2006 року в розмірі 1 891 706,09 грн. (з них: борг за кредитом 328 456,37 грн., борг за процентами - 78 362,15 грн., борг за пенею - 1 484 887,57 грн.). 15.12.2018 року згідно відповіді Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області від 12.12.2018 року за вих.№2606-15.23-04.05 було встановлено, що у Відділі реєстрації наявний актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про смерть №261 від 08.09.2009 року). 12.02.2019 року на адресу Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області позивачем направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором ML-701/205/2006 для повідомлення спадкоємців. Відповідно повідомлення від 22.02.2019 року за вих. 193/0118 Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області вимога про погашення заборгованості за кредитним договором до спадкоємців померлого ОСОБА_2 отримана і зареєстрована 21.02.2019 року в книзі вхідної кореспонденції за №75/01-16 та додана до матеріалів спадкової справи №583/2009. За інформацією позивача, спадкову справу заведено на підставі заяви ОСОБА_1 , що була дружиною померлого (відповідно штампу в паспорті ОСОБА_2 ). Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 як спадкоємець, набула статусу іпотекодавця і має всі права і несе відповідальність за іпотечним договором в межах вартості предмета іпотеки - квартир за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2
У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки передано на розгляд за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова.
Відповідно до супровідного листа Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 року вказані матеріали цивільної справи направлено до Жовтневого районного суду м. Харкова та отримано останнім 24.05.2019 року.
Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Призначено судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано Зміївську державну нотаріальну контору Харківської області надати суду інформацію про осіб, які прийняли спадщину або відмовились від спадщини і за заявами яких заведено спадкову справу №583/2009 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
24.01.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано Зміївську державну нотаріальну контору Харківської області надати суду інформацію: чи було видано (якщо видано, то яким саме особам) свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа №583/2009), ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 ; надавши копію свідоцтва про право на спадщину за наявності.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення відповідно до викладених в позові обставин, не заперечував проти заочного розгляду справи. Додатково представник позивача заявив клопотання про доручення до матеріалів справи копії заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.05.2014 року, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також довідку про наявність вказаної заборгованості на час розгляду даної справи і копію довіреності на підтвердження повноважень особи, якою отримана інформація про смерть ОСОБА_2 . Зазначене клопотання задоволено судом в судовому засіданні на підставі відповідної ухвали, занесеної до протоколу судового засідання.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.10.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 06.09.2006 року між АКБ «Райффазенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL-701/205/2006, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США (цільове використання кредиту - купівля нерухомого майна) строком до 06.09.2021 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання даного договору укладені договір поруки та договори іпотеки нерухомого майна, склад якого в тому числі зазначений у кредитному договорі (а.с.7-11).
Так, на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань по вказаному Кредитному договору між АКБ «Райффазенбанк Україна» та позичальником ОСОБА_2 того ж дня 06.09.2006 року укладено Договори іпотеки № РML 701/205/2006 та № РML 701/205/2006/1 (а.с.12-17).
Відповідно до умов Договору іпотеки № РML 701/205/2006 від 06.09.2006 року - в іпотеку банку передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов Договору іпотеки № РML 701/205/2006/1 від 06.09.2006 року - в іпотеку банку передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Належність на праві власності зазначених вище квартир ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 06.09.2006 року підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Також зазначеним витягом підтверджено державну реєстрацію вказаних вище договорів іпотеки (а.с.102-109).
В подальшому, згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року (а.с.18-28) банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договорами та договорами іпотеки. Отже, всі права вимоги АКБ «Райффазенбанк Україна» (подальші назви якого - ЗАТ «ОТП Банк» та ПАТ «ОТП Банк») за кредитним договором та договорами іпотеки, що є предметом даного позову, належать ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 17.04.2019 року та станом на час розгляду даного позову, заборгованість за кредитним договором №ML-701/205/2006 від 06.09.2006 року також складає 1 891 706,90 грн. з яких: заборгованість за кредитом 328 456,37 грн., заборгованість за процентами - 78 362,15 грн., заборгованість за пенею - 1 484 888,38 грн. (а.с. 29 та надана аналогічна довідка від 05.10.2020 року в судовому засіданні).
Згідно відповіді Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області від 13.12.2018 року за вих. №2606-15.23-04.05, наданої адвокату Михайлову О.І., який за відповідною довіреністю від 01.10.2018 року мав повноваження на представлення інтересів ТОВ «ОТП Факторинг Україна», повідомлено, що у Зміївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області наявний актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вказаним відділом державної реєстрації складено актовий запис про смерть №261 від 08.09.2009 року) (а.с.32).
На адресу Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області позивачем направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором ML-701/205/2006 для повідомлення спадкоємців. Згідно з повідомленням Завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 22.02.2019 року за вих. 193/0118 вимога про погашення заборгованості за кредитним договором до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 отримана і зареєстрована 21.02.2019 року в книзі вхідної кореспонденції за №75/01-16 та додана до матеріалів спадкової справи №583/2009. Спадкоємцям померлого доведено до відома зміст зазначеної вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, листом за №191/01-16 від 22.02.2019 року (а.с.33).
Згідно з відповіддю Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.08.2019 року, наданої на ухвалу суду про витребування доказів, повідомлено, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , була заведена 19.09.2009 року за заявою про прийняття спадщини від дружини померлого ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_3 . Заяв від інших спадкоємців про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом строк, до нотаріальної контори не надходило (а.с.65).
Крім того, згідно з відповіді Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 06.02.2020 року, наданої на ухвалу суду про витребування доказів, повідомлено, що свідоцтво про право власності на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не видавалося (а.с.86).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, серед вказаного переліку відсутні зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки, отже права та обов`язки у вказаних зобов`язаннях входять до складу спадщини.
Положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Невиконання спадкоємцем вимог щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов`язки іпотекодавця, а й обов`язки за основним зобов`язанням у межах вартості спадкового майна.
Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п`ятою ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:
У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;
Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;
Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;
Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;
Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;
Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Зазначені висновки щодо аналізу законодавства, яке регулює спірні правовідносини, відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц.
В даному випадку, спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , була заведена 19.09.2009 року за заявою про прийняття спадщини від дружини померлого ОСОБА_1 . Тому, з урахуванням вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 , яка стала набувачем іпотечного майна внаслідок смерті позивальника, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. При цьому з огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 ,передбачений ст. 1281 ЦК України. Між тим відповідач ОСОБА_1 одночасно виступає боржником за основним зобов`язанням, що випливає з обставин, встановлених заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12.05.2014 року, яке набрало законної сили. На даний час наявна непогашена заборгованість за основним зобов`язанням - за кредитним договором №ML-701/205/2006 від 06.09.2006 року, яка становить 1 891 706,09 грн., що не спростовано відповідачем в судовому засіданні належними доказами
Згідно з ч. 1 ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом.
Беручи до уваги обставини справи, та виходячи із сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, можна зробити висновок про те, що ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно, як однієї із умов надання (отримання) кредиту.
Враховуючи вищенаведене, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства, тому підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає за необхідне в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-701/205/2006 від 06.09.2006 в розмірі 1891706,09 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки РML 701/205/2006 від 06.09.2006 року, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та на предмет іпотеки за Договором іпотеки РML 701/205/2006/1 від 06.09.2006, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом відповідно до платіжного доручення №1271 від 18.04.2019 року у сумі 3 780,00 грн. (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 11-13, 76-83, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 321, 355, 512, 514, 526, 599, 608, 624, 1050, 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1281, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-701/205/2006 від 06.09.2006 в розмірі 1891706,09 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки РML 701/205/2006 від 06.09.2006 року, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та на предмет іпотеки за Договором іпотеки РML 701/205/2006/1 від 06.09.2006, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 780 (три тисячі сімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , адреса місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 Д;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 25.10.2020 року.

Суддя Н.В. Баркова