Справа № 752/6613/18
Провадження № 6/752/619/20
У Х В А Л А

23.10.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.,

з участю секретаря - Медведєвої К.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними.

Зазначена заява обґрунтовується тим, що 30 вересня 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва у даній справі було ухвалено заочне рішення про визнання недійсним договіру дарування квартири АДРЕСА_1 від 25.12.2012 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 11-1181 (номер запису про право власності 20409351); визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.06.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 340 (номер запису про право власності 20935779) та стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судового збору в розмірі 10409 гривень 60 копійок. Вказане судове рішення набрало законної сили 30.10.2019 року.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер. Виконати заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30.09.2019 року та саме скасувати реєстрацію оспорюваних договорів та відновити своє право власності він не зміг.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. До спадкової маси в тому числі й належить квартира АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем після смерті позивача є його син - ОСОБА_1 , який з метою оформлення свого права на спадщину звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Зоріної С.М.

Однак, постановою від 19.06.2012 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено у зв`язку з невідповідністю інформації отриманої нотаріусом, а саме шляхом безпосереднього доступу до реєстрів з наданими документами та наявністю арештів на вказане вище нерухоме майно.

На даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити право власності на належне йому спадкове нерухоме майно, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності за іншою особою, в зв`язку з чим заявник просить суд замінити сторону у даній справі.

Заявник та його представник в судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду заяви повідомлялися належним чином, у спосіб, передбачений ст.ст.128, 130 ЦПК України.

Вислухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2019 р. Голосіївським районним судом м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 25.12.2012 р., посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 11-1181 (номер запису про право власності 20409351); визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.06.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., зареєстрований в реєстрі за № 340 (номер запису про право власності 20935779) та присуджено до стягнення з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судовий збір в розмірі 10409 гривень 60 копійок.

В апеляційному порядку вказане судове рішення не оскаржувалось; рішення набрало законної сили 30.10.2019 року.

З наданих суду доказів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 01.12.2019 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі входить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28.12.2016 року за реєстровим -номером 797, спадкоємцем після смерті останнього є його син - ОСОБА_1 .

З метою оформлення свого права на спадщину, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Зоріної С.М.

Постановою приватного нотаріуса від 19.06.2012 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було відмовлено в зв`язку з невідповідністю інформації отриманої нотаріусом.

Згідно описової частини вказаної постанови, відповідно до п. 4.15 Глави 10, і Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання таких документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та відповідно до п. 4.18. Глави 10, Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу, в зв`язку з чим встановлено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на особу, іншу, ніж заявлену в документах.

Статтями 129, 129-1 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень; 10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами; 11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Ухвалене у даній справі судове рішення примусовому виконанню не підлягає.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони у даній справі.

Згідно зі ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається спір про право, оскільки позивач ОСОБА_2 фактично не скористався своїм правом на звернення до державного реєстратора із заявою про виконання заочного рішення суду від 30.09.2019 року.

За викладених обставин суд не вбачає підстав для заміни сторони у даній справі, рішення у якій на момент смерті сторони вже набрало законної сили, не підлягало примусовому виконанню, в зв`язку з чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.55 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя