Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/459/20

Провадження №2/377/242/20

23 жовтня 2020 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання - Маряхіної І.В., позивача - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Чепурної Н.В., відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - Сусло Т.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з дитиною,

УСТАНОВИВ:

29 липня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визначити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: шляхом надання йому можливості побачень із сином ОСОБА_5 без присутності матері кожного вівторка з 18-00 до 19-30 години, п`ятниці з 16-30 до 19-30 години та неділі з 10-00 до 18-00 години з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . У разі виникнення обставин, що унеможливили зустрічі батька з дитиною у визначений час з поважних причин, такі зустрічі безперешкодно відбуваються протягом місяця в інші дні за попередньою домовленістю між батьками.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 26 липня 2014 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 84. В шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 . Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 жовтня 2018 року у справі № 377/589/18 шлюб між ними було розірвано. Крім того, Славутицьким міським судом Київської області 03 жовтня 2017 року у справі № 377/766/17 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, згідно Угоди щодо стягнення аліментів на утримання та стягнення аліментів на дитину від 17.10.2017 року, між позивачем та відповідачем погоджено, що він буде сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 4000 грн. щомісячно. Отже, аліменти ним сплачуються вчасно, та навіть в більшому розмірі, ніж визначено судовим наказом від 03.10.2017 року, жодного разу не допускаючи заборгованість з аліментів, що підтверджено Довідкою №321 від 01.06.2020 року. Незважаючи на припинення шлюбних відносин, позивач ніколи не відмовлявся від сина і бажає постійно брати участь у його вихованні та бачитися з ним. Але відповідач, мати їх спільної дитини заперечує проти цього, забороняє йому спілкуватися з їх спільною дитиною, та робить неможливим їх спілкування з сином навіть по телефону. Тому, для вирішенням цього спору позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Славутицької міської ради про його участь у вихованні дитини та встановлення порядку зустрічей з сином. Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області №272 від 08 липня 2020 року з метою усунення перешкод у спілкування з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено порядок його зустрічей з сином, з урахуванням режиму роботи батька. Лише декілька разів, після вищезазначеного рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 08.07.2020 року відповідач давала позивачу, хоча і невелику, але все ж таки можливість спілкуватися з дитиною, але щодо останніх зустрічей категорично відмовляє йому в спілкуванні з сином. Так, в п`ятницю 10.07.2020 року - їх зустріч з сином не відбулася зовсім, адже мати, без погодження з позивачем, виїхала з дитиною з м. Славутич. У вівторок 14.07.2020 року їх зустріч з дитиною відбувалася лише кілька хвилин, адже відповідач намагалася спровокувати конфлікт, що є неприпустимим в присутності дитини. У неділю 19.07.2020 року - прогулянка з дитиною теж не відбулася, адже знову ж таки відповідач, без погодження з позивачем, виїхала з дитиною з м. Славутич. У п`ятницю 24.07.2020 року, неділю 26.07.2020 року та вівторок 28.07.2020 року - зустріч не відбулася через аналогічні причини, які створює відповідач. Кожну зустріч з дитиною позивачу доводиться випрошувати. Відповідач повністю ухиляється від виконання рішення служби у справах дітей, що є порушенням не лише його прав як батька дитини, але в першу чергу права їх спільної дитини на спілкування зі своїм батьком. Тому для вирішення цього питання позивач змушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою судді від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 39).

02 вересня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково, просить визначити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом надання йому можливості побачень із сином без присутності матері кожного вівторка з 17-30 до 19-00 години та п`ятниці з 16-30 до 18-00 години. Мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували створення нею будь-яких перешкод у спілкуванні позивача та їх спільної дитини. Навпаки сприяла цьому шляхом надання приміщення за місцем свого проживання для зустрічей та відвідувань. Неодноразово ініціювала зустрічі ОСОБА_1 з сином для сумісного відвідування спортивних секцій, на що отримувала відмови. По-друге, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Так, під час вирішення спору щодо участі ОСОБА_1 у вихованні дитини слід брати до уваги особисту прихильність дитини до матері, малий вік дитини (3 роки), стан її здоров`я, режим дня, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку. У своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просить суд надати йому можливість побачень із сином ОСОБА_5 без присутності матері кожного вівторка з 18-00 до 19-30 години, п`ятниці з 16-30 до 19-30 та неділі з 10-00 до 18-00 години з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька. З такими вимогами позивача вона погодитися не може, оскільки тривале перебування дитини (з 10-00 до 18-00 години у неділю) без участі матері буде суттєво шкодити дитині. Крім того, позивач як адресу місця проживання зазначає АДРЕСА_1 . Однак, позивач жодного відношення до цієї квартири не має. Зазначена квартира не належить на праві приватної власності ні йому, ні його родичам. Будь-якого договору оренди зазначеного приміщення ним не укладалось. Умови належного перебування дитини у зазначеній квартирі ніким не перевірялися. По трете, позивачем надано 4 аркуші незавірених скріншотів переписки, суть у яких може буди викривлена та непослідовна. Крім того будь-якої прив`язки до її номеру телефону у ньому не зазначено. Також у своєму позові позивач посилається на рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 08.07.2020 № 272 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини», однак, відповідно до ст.159 Сімейного кодексу України за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Таким чином, враховуючи вищезазначене вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 можуть бути задоволені частково (а.с.47-50).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила суд визначити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом надання йому можливості побачень із сином без присутності матері кожного вівторка з 17-30 до 19-00 години та п`ятниці з 16-30 до 18-00 години. Категорично проти з вимогами позивача довготривалого перебування трьох річного сина з 10-00 до 18-00 години у неділю без участі матері за адресою, АДРЕСА_1 . Оскільки в даному житловому приміщенні проживає інша жінка з дитиною, яка не знаходиться ні в яких родинних звязках із її сином. Позивач жодного відношення до цієї квартири не має. Зазначена квартира не належить на праві приватної власності ні йому, ні його родичам. Тривале перебування дитини (з 10-00 до 18-00 години у неділю) без участі матері у чужій квартирі, буде суттєво шкодити психологічному стану дитини. У позивача є інше житлове приміщення, а саме трьохкімнатна квартира у Вільнюському кв-лі, де вони проживали однією сім`єю із позивачем і сином до розірвання шлюбу. Вона не проти, щоб позивач - батько їх сина зустрічався із малолітньою дитиною у даній квартирі, де трьохрічному ОСОБА_6 комфортно, він в ній буває, оскільки приходить спілкуватись із бабусею (матір,ю) позивача.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради - Сусло Т.І, в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі. За місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , умови для перебування дитини, службою у справах дітей та сім`ї не перевірялось. Рішенням виконкому встановлено графік участі батька у вихованні дитини. Дане рішення приймалось комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради. Місце проживання зазначав батько, право установчі документи на зазначене житло не перевірялось. Чи можливе довготривале перебування дитини без матері також не перевірялось. В усній формі рекомендували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернутися до дитячого психолога.

За клопотання відповідача у справі на ствердження її заперечень проти позову судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_7 , суду показала, що вона є мамою позивача - ОСОБА_8 . Довготривалий час була відсутня на території України, з березня 2020 року повернулася додому. Вона є власником однокімнатної квартири і 1/3 частини іншої квартири яка є трьохкімнатною, які знаходяться у Вільнюському кварталі в одному будинку АДРЕСА_2 , це квартири НОМЕР_3. Співвласником трьохкімнатної квартири а саме 2/3 частини є її рідний син - позивач ОСОБА_9 . Що сталося між позивачем і відповідачем не знає, так як тривалий час вона проживала за кордоном. Відносини з колишньою невісткою дружні. Вони з нею та онуком бачаться, інколи ходять один до одного в гості, онук приходить до квартири АДРЕСА_3 , де син є співвласником, і в цій квартирі бачиться з сином, невістка не забороняє таких зустрічей. Знає, що син ОСОБА_10 хоче більше часу проводити з сином. ОСОБА_11 дозволяє йому бачитися та грати з дитиною, перепон вона йому не чинить. Просто вони не можуть домовитися про зручний для обох час для зустрічі з дитиною, бо у батька свій графік на роботі, у ОСОБА_11 свій час зайнятий, іноді і сама дитина не хоче виходити на прогулянку. Вважає, що ОСОБА_10 з ОСОБА_11 треба домовитися і мирно вирішити це питання. Вона запропонувала ОСОБА_10 приходити з дитиною до неї додому або приходити додому до ОСОБА_11 , оскільки онуку тільки три роки, він замалий, щоб довготривалий час десь бути без мами. Тому вона пропонувала ОСОБА_10 ходити до онука додому, д6е йому знайома обстановка, люди, якщо він хоче купати сина, і вкладати його спати. А коли онук підросте то тоді можливе спілкування сина з онуком на іншій території.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що сторони знає, відносини нормальні. Їх родину знаю давно. ОСОБА_13 не чинить перепон ОСОБА_14 у спілкуванні з сином. Бачить часто ОСОБА_8 гуляючим з сином. Був випадок, коли дитині було ще десь рік, вона з ОСОБА_15 стояли біля магазину, дитина була в колясці, ОСОБА_9 проходив повз і навіть не привітався з сином. Як маму вона ОСОБА_11 може охарактеризувати тільки з позитивної сторони, а ОСОБА_10 який він як батько, вона нічого сказати не може, так як бачила його декілька раз, коли він проходив мимо, з дитиною. Проте ОСОБА_10 спілкується з сином і ОСОБА_11 не забороняє спілкуватись. Просто дитина маленька звикла до матері і залишати його на довготривалий час без матері, для дитини є травмою.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що сторони знає, відносини нормальні, знає ОСОБА_11 з самого дитинства. Ніяких перешкод ОСОБА_13 не чинить ОСОБА_14 у спілкуванні з дитиною. Бачить часто як ОСОБА_10 гуляє з сином. У цю п`ятницю також бачив його з дитиною. ОСОБА_17 може охарактеризувати тільки з позитивної сторони, вона спокійна, вихована, як мама турботлива. З ОСОБА_10 у нього були теж хороші стосунки, так як вони з ОСОБА_11 зустрічалися тривалий час. Знає той факт, що коли ОСОБА_11 народила цього хлопчика, то ОСОБА_10 навіть не зустрів її з пологового будинку, а поїхав гуляти до Чернігова. Після цього стосунки з ОСОБА_10 у нього погіршилися.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що сторони знає, відносини нормальні, знає ОСОБА_11 з 2000 року як дитину чесну, добру, як гарну маму. Ніяких перепон ОСОБА_10 у спілкуванні з їх сином, вона не чинить. Часто бачить, як ОСОБА_10 грає з дитиною. Як вони між собою домовилися про зустріч ОСОБА_10 з дитиною, вона не знає.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що сторони знає, відносини нормальні, спілкується з бабусею ( матір,ю відповідача). Знає їх, як порядну сім`ю. перепон ОСОБА_10 у спілкуванні з їх сином, ОСОБА_11 не чинить. Вікна її роботи виходять на площу міста, і вона інколи бачить, як ОСОБА_10 гуляє з сином. Вважає, що віддавати на цілий день трьохрічну дитину батьку не можна, так як дитина ще зовсім мала.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що сторони знає, відносини нормальні, також спілкується з бабусею (матір,ю відповідача). Інколи бачить, як ОСОБА_10 гуляє з сином на площі і декілька разів заводив дитину до вбиральні Дитячої школи мистецтв, де вона працює. Їй не відомі факти того, щоб ОСОБА_11 перешкоджала ОСОБА_10 у спілкуванні з дитиною. Так само вважає, що віддавати маленьку дитину батьку на цілий день не можливо.

Свідок ОСОБА_21 , суду показав, що сторони знає, відносини нормальні, він проживає в одному будинку, на одній площадці з родиною відповідача. ОСОБА_11 знає з дитинства і родину може охарактеризувати тільки з позитивної сторони. ОСОБА_11 дуже порядна, вихована людина, не п`є, не палить. Часто бачить, як ОСОБА_10 раз або два в неділю, приходить і гуляє з дитиною. Позавчора теж бачив, як ОСОБА_10 катав на вулиці, на дитячому автомобілі, свого сина. Проте що ОСОБА_11 чинить перепони у спілкуванні ОСОБА_10 з сином йому нічого невідомо.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, перевіривши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

У справі Bellet V. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 84.

Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого 21 квітня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.18).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджено копією рішення суду, долученого до матеріалів справи (справа № 377/589/18 а.с.19-22).Проте фактично сторони роз,їхались і перестали підтримувати сімейні стосунки через три-чотири місяці від народження дитини ( липень-серпень 2017 року) про що було повідомлено сторонами у судовому засіданні.

Згідно судового наказу Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2017 року (справа № 377/766/17) з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї четвертої частки заробітку (доходу) щомісяця боржника (а.с.23).

17.10.2017 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 на виконання судового наказу від 03 жовтня 2017 року було укладено Угоду щодо стягнення аліментів на утримання подружжя та стягнення аліментів на дитину про те, що ОСОБА_1 , починаючи з 25 вересня 2017 року, сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_22 у твердій грошовій сумі 4000 гривень щомісяця. (а.с.24-25).

30.08.2018 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 на виконання судового наказу від 03 жовтня 2017 року було укладено додаток до Угоди щодо стягнення аліментів на утримання подружжя та стягнення аліментів на дитину від 17.10.2017року (а.с.26).

Як вбачається із довідки ДСП ЧАЕС за № 321 від 01.06.2020 року із заробітної плати ОСОБА_8 утримуються та перераховуються аліменти на користь ОСОБА_2 , згідно його особистої заяви (а.с.28).

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 272 від 08.07.2020 року визначено наступний спосіб участі батька ОСОБА_8 у вихованні дитини ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкуванні з ним, з урахуванням режиму роботи батька:

вівторок з 18.00 до 19.30; п`ятниця з 16.30 до 19.30: неділя з 10.00 до 18.00 (за попередньою домовленістю з матір`ю) з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . з активізацією змістовного дозвілля відповідно до віку дитини, дотриманням режиму дня, здорового харчування: у разі виникнення обставин, що унеможливили зустрічі батька з дитиною, такі зустрічі відбуваються протягом місяця за попередньою домовленістю між батьками (а.с.29).

Згідно ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов*язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. ст. З, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При розгляді справи суд також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

В судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Разом з тим, суд враховує вік дитини, необхідність дитини у відчутті безпеки, власного куточку, наявність у позивача цивільної дружини та які саме стосунки в неї склались з ОСОБА_2 з поданих сторонами доказів не можливо встановити.

Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом.

При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини.

Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

З поведінки сторін під час судового розгляду та їх пояснень по справі, вбачається, що між батьками хлопчика склалися неприязні відносини, які впливають на дитину. ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з позивачем і відповідачем у момент народження проживав у квартирі АДРЕСА_4 однією сім`єю, проте через три - чотири місяці після народження разом із матір`ю (відповідач) виїхав до іншого місця проживання. На даний час проживає із матір,ю. Між батьками останнім часом склалися напружені відносини щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Батьки характеризуються позитивно, мають житло. Допитані у суді свідки в тому числі і рідна бабуся малолітнього ОСОБА_6 (матір позивача) підтвердили, що відповідач - матір малолітнього ОСОБА_6 не чинить перепон у зустрічах сина з батьком, проте оскільки син є малолітньою особою, три роки, у нього з матір`ю тісний зв`язок, довготривале спілкування батька з сином негативно буде впливати на психологічний стан дитини. Загальновідомим фактом є щоб не зашкодити психологічному та емоційному стану малолітньої дитини, дорослі (батьки) зобов`язані дотримуватись режиму, діти у такому віці повинні спілкуватись з рідними але повинні довготривалий час відпочивати ( сон один або два рази у день...)

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли суперечності щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позов в частині участі у спілкуванні з дитиною слід задовольнити частково.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивача з дитиною, суд дійшов висновку про необхідність встановити графік спілкування з дитиною, без присутності матері - ОСОБА_2 , та за згодою сина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначивши час:

- кожного вівторка з 17 годин 30 хвилин до 19 години 00 хвилин;

- кожної п`ятниці з 16 годин 30 хвилин до 18 години 00 хвилин;

- кожної неділі з 10 годин 00 хвилин до 12 годин 30 хвилин.

При вирішенні даного питання судом враховано малолітній вік дитини та неможливість довготривалого спілкування у відсутності матері.

Суд не може погодившись з висновком органу опіки та піклування та самого позивача щодо способу участі батька у вихованні сина в частині перебування щонеділі малолітнього ОСОБА_6 з 10 годин до 18 годин за місцем проживання батька за адресою АДРЕСА_1 . При цьому суд критично ставиться до зауважень адвоката позивача, що малолітній ОСОБА_6 ходить у дитячий садок і довготривалий час перебуває без матері, оскільки, загальновідомим фактом є те, що коли дитину віддають до дитячого садка то в перші 2-3 неділі поки дитина не адаптувалась до приміщення, інших дорослих людей, дітей обстановки, дитину допускають у дитячий садок із мамою на півгодини, годину і на цілий день залишати малолітню дитину без матері психологи не рекомендують.

У судовому засіданні зі слів позивача з`ясовано, що у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 він проживає із жінкою і її дитиною від іншого шлюбу, яка на даному етапі не є близькою родичем малолітнього ОСОБА_6 і переміщення малолітньої дитини без матері на довготривалий час без дотримання режиму може негативно вплинути на емоційний і психологічний стан дитини. Судом було запропоновано позивачу розглянути пропозицію відповідача про спілкування з малолітнім сином на житловій площі, де позивач є власником, де мешкає бабуся (рідна матір позивача,) за адресою АДРЕСА_5 . Проте позивач категорично відмовився розглянути пропозицію відповідача, суду повідомив, що він хоче спілкуватись із сином на тій території, яку він вказав у позовній заяві. При цьому ніяких доказів на обґрунтування вимоги в цій частині суду не надав.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.159 СК України в порядку підготовки справи до розгляду, суд може зупинити виконання рішення виконавчого комітету Славутицької міської Ради від 08.07.2020 року №272 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини» про те на даному етапі прийняття рішення по суті немає підстав вирішувати дане питання, оскільки суд визначив інший порядок участі батька в вихованні і спілкуванні з малолітнім сином.

Керуючись статтями 258- 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності матері - ОСОБА_2 , та за згодою сина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначивши час:

- кожного вівторка з 17 годин 30 хвилин до 19 години 00 хвилин;

- кожної п`ятниці з 16 годин 30 хвилин до 18 години 00 хвилин;

- кожної неділі з 10 годин 00 хвилин до 12 години 30 хвилин.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде виготовлено 24.10.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_25 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_26 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, Центральна площа 7, м. Славутич, 07101.

Суддя Т. О. Малишенко