Справа № 219/8786/20
Провадження № 2/219/2976/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

23 жовтня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Зубенко Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 просить визнати дійсним біржовий контракт, який укладено Артемівською філією Донецької товарної біржі від 02 квітня 2001 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з біржовим контрактом № 102-Н (договором купівлі-продажу), який укладено Артемівською філією Донецької товарної біржі від 02 квітня 2001 року, він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в Артемівському бюро технічної інвентаризації, про що є відмітка на біржовому контракті. Сторонами під час укладання біржового контракту були дотримані всі істотні умови договору купівлі-продажу, однак відповідач у зв`язку із зайнятістю ухилявся від укладання договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, при цьому, посилаючись на п. 1.4 договору, де зазначено, що у покупця виникає право власності на будинок з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії Донецької товарної біржі, тому відповідач вважав, що цей договір не потребує нотаріального посвідчення. На початку вересня 2020 року позивач, як власник будинку, мав намір його продати. Проте, звернувшись до нотаріальної контори, йому в усній формі пояснили, що оскільки зазначений будинок був оформлений через товарну біржу, нотаріус не вважає цю угоду дійсною. У зв`язку із цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання вищезазначеної угоди дійсною.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 , який про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії біржового контракту № 102-Н (договору купівлі-продажу) від 02 квітня 2001 року, укладеного Артемівською філією Донецької товарної біржі, ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності. Вказаний договір зареєстровано в Артемівському бюро технічної інвентаризації 25 липня 2001 року за реєстровим № 1980 у книзі № 14 (а.с. 6).

При цьому, у п. 1.4 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що покупець набуває право власності на будинок з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії Донецької товарної біржі (а.с. 6).

У технічному паспорті на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який видано 23 жовтня 1992 року, власником будинку зазначено ОСОБА_1 (а.с. 7).

Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року

№ 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» м. Артемівськ Донецької області перейменовано на м. Бахмут.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами.

Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 02 квітня 2001 року в Артемівській філії Донецької товарної біржі в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

У судовому засіданні встановлено, що умови біржового контракту № 102-Н (договору купівлі-продажу) від 02 квітня 2001 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284 ЦПК України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт № 102-Н (договір купівлі-продажу), укладений 02 квітня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Артемівською філією Донецької товарної біржі, згідно з яким ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик