Ухвала

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 179/54/19-ц

провадження № 61-14158ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Салтисюк Юрій Валерійович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що між Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та нею 10 серпня 2008 року укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого позивач отримала банківську карту.

Користування банківськими послугами здійснювалося нею за допомогою відкритого банківського рахунку, доступ до якого забезпечувався відповідною банківською картою та фінансовим номером з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар».

06 листопада 2018 року ОСОБА_1 під час перебування в місті Дніпро втратила телефон. Всі інші речі, в тому числі документи, що встановлюють особу, та банківська карта із її володіння не вибували. У цей же день оператор сервісного центру мобільного зв`язку «Київстар» випустив дублікат телефонної сім-карти та проінформував, що після випуску дублікату сім - карти первісна сім-карта з таким же номером припинить діяти, так як за технічними нормами в мережі мобільного зв`язку не може одночасно працювати дві сім-карти з однаковими номерами.

11 листопада 2018 року ОСОБА_1 через мережу Інтернет здійснила вхід до особистого електронного кабінету банківської системи «Приват 24» і виявила, що з її банківської карти знято кредитні грошові кошти. Так як вона кредитні грошові кошти з банківської карти не використовувала, то негайно зателефонувала до телефонного сервісу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та повідомила про переказ грошових коштів з її банківського рахунку.

Оператором банківської установи було надано роз`яснення, що 07 листопада 2018 року за картковим банківським рахунком було ініційовано дії, направлені на збільшення кредитного ліміту до 45 000 гривень 00 коп., після чого більша частина грошових коштів була переказана на іншу банківську картку в іншій банківській установі.

12 листопада 2018 року позивач отримала письмову виписку з карткового банківського рахунку Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», у якій було підтверджено факт проведення банківських операцій по збільшенню кредитного ліміту та переказу грошових коштів.

21 грудня 2018 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист, в якому Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» всю відповідальність за проведені банківські операції поклав на неї з мотивів проведення банківських операцій з використанням особистих даних користувача банківського рахунку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визнати недійсною транзакцію «Збільшення кредитного ліміту» та визнати безпідставними транзакції: «Переказ зі своєї карти», що були здійснені 07 листопада 2018 року з її карткового банківського рахунку на суму 5 796 гривень 84 коп., на суму 7 039 гривень 02 коп., на суму 6 521 гривень 45 коп., на суму 7 142 гривень 54 коп., на суму 8 074 гривень 17 коп., на суму 10 351 гривень 50 коп., тобто на загальну суму 44 925 гривень 52 коп., зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому банківському рахунку ОСОБА_1 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсною, такою, що не являлася дозволеною користувачем, транзакцію «Збільшення кредитного ліміту: кредитний ліміт 45 000,00 грн.», що була здійснена 07 листопада 2018 року на картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 . Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 5 796 гривень 84 коп. Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 7 039 гривень 02 коп. Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 6 521 гривень 45 коп. Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 7 142 гривень 54 коп. Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 8 074 гривень 17 коп. Визнано недійсною, такою, що являлася безпідставною, транзакцію «Переказ зі своєї карти», що була здійснена 07 листопада 2018 року на суму 10 351 гривень 50 коп. Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»відновити залишок коштів на картковому банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , станом на 00 годин 00 хвилин 07 листопада 2018 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 несвоєчасно повідомила Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про втрату телефону, на якому встановлено систему дистанційного обслуговування клієнтів «Приват 24».

В зв`язку з відсутністю належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що грошові кошти були перераховані не ОСОБА_1 , а невстановленими особами, в задоволенні позовної заяви було відмовлено.

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 ,від імені якої діє адвокат Салтисюк Ю. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Ураховуючи вищевикладене і те, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людиниу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року ухвалена у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Салтисюк Юрій Валерійович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець