Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1066/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/1066/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням та визначення порядку користування нежитловим приміщенням

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Невмержицькою О.А. в м. Коростені

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: усунути перешкоди в користуванні належної йому 1/2 частки нежитлового приміщення - магазину, що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні даним нежитловим приміщенням та розпоряджатись належною йому часткою на свій власний розсуд; встановити порядок користування вказаним нежитловим приміщенням - виділивши кожному з них у користування по 1/2 частки першого та другого поверху даного приміщення, а туалет залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/2 частини нежитлової будівлі - магазину, що розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також є співвласником 1/2 частини вказаної будівлі. Однак, відповідач користується всім приміщенням магазину, здає його в оренду та отримує відповідний прибуток, при цьому не допускає позивача до вказаного приміщення магазину, чим порушує його права як власника в частині розпорядження своєю власністю. Відповідач відмовляється добровільно встановити порядок користування магазином з урахуванням інтересів позивача, а тому останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено порядок користування нежитловим приміщенням - магазином, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виділено: ОСОБА_1 , у користування 1/2 частку першого поверху магазину, загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м.; ОСОБА_2 виділено в користування 1/2 частку першого поверху магазину, загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м. Туалет площею 1.3 кв.м., що знаходиться на 1 поверсі залишено у спільному користуванні. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 7 000,00 грн.Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та усунути перешкоди в користуванні належної йому 1/2 частки нежитлового приміщення - магазину.

В обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач здає вказане приміщення магазину в оренду та отримує за це грошову винагороду. В свою чергу, позивач не має ключів від вказаного приміщення. На вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні ним вказаним приміщенням та надання йому можливості укладення окремого договору найму з орендарями, відповідач надає категоричну відмову. При ухваленні оскаржуваного рішення судом не надано належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, щодо створення відповідачем перешкод для позивача у користуванні приміщенням магазину, зокрема, не враховано висновок Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 31.12.2016 року та лист позивача, в якому він пропонував відповідачу врегулювати спір мирним шляхом. Судом було виділено позивачу у користування частину приміщення, проте не враховано, що він не може реалізувати вказане рішення суду, оскільки не має доступу до приміщення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі її представника.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2016 року було розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, а саме по 1/2 частині, належить нежитлова будівля магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно умов технічного паспорту виданого на спірне нежитлове приміщення, перший поверх магазину складається з приміщення торгівельного павільйону розміром 37,4 кв.м. та приміщення туалету розміром 1,3 кв.м. Приміщення першого поверху побудоване із шлакоблоку та бетону. Другий поверх будівлі складається з приміщення мансарди розміром 33,3 кв.м., яка побудована із дерева, пластмаси та дощок. На другий поверх ведуть сходи, які розташовані у приміщенні 37,4 кв.м. першого поверху (а.с.9-11).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.02.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2017 року № 279/3259/16-ц, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року, було скасовано рішення Коростенського міськрайонного суду від 09.02.2017 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням магазину, який розташований у АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

В свою чергу, підставою відмови у позові стало те, що враховуючи цільове призначення нежитлової будівлі - як магазину, технічний стан та характеристики приміщень обох поверхів, їх нерівнозначність, яка впливає на можливість їх використання за цільовим призначенням, судом не може бути надана перевага одному співвласнику перед іншим, так як захист прав одного не може порушувати права іншого.

Згідно експертного висновку №858/06.19 від 06.06.2019 року, проведеного судовим експертом Горкушею М.Д. у даній справі, вбачається, що є можливим встановлення порядку користування нежитловою будівлею-магазином, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у користування 1/2 частку першого поверху магазину загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м.; виділивши ОСОБА_2 у користування 1/2 частку першого поверху магазину загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та на 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м.; туалет площею 1.3 кв.м., що знаходиться на 1 поверсі залишити у спільному користуванні (а.с.52-75).

Так, відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням - магазину, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власністю з боку відповідача, відсутність її згоди щодо порядку володіння та користування таким майном.

Такий висновок суду є обґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В ч.1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням - магазину, позивач посилається на ті обставини, що відповідач користується всім приміщенням магазину, здає його в оренду та отримує відповідний прибуток, при цьому не допускає позивача до вказаного приміщення магазину, чим порушує його права як власника в частині розпорядження своєю власністю.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову у даній частині, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і давши їм належну оцінку відповідно до вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України виходив із того, що позивач не довів під час розгляду справи будь-якими доказами заявлених вимог в частині чинення йому з боку відповідача перешкод в користуванні належною часткою у спільному майні, відсутність згоди відповідача щодо порядку володіння та користування майном. Таким чином суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог у даній частині.

Посилання позивача на висновок Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 31.12.2016 року є безпідставним, оскільки вказаним висновком не встановлені обставини чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні належним ОСОБА_1 майном.

Також під час розгляду справи позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач не допускає позивача до вказаного приміщення магазину, відсутність у ОСОБА_1 ключів від даного приміщення та відмова відповідача їх надати на вимогу позивачу.

Обставини здачі відповідачем спірного приміщення в оренду та отримання за це відповідного прибутку, також не свідчать про чинення перешкод позивачу у користуванні даним приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову у даній частині.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Судді: