Справа № 191/1848/20
Провадження № 2/191/544/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кухар Д. О.

за участю секретаря - Яніної О.В.

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності від 12.05.1993 року, він є власником буд. АДРЕСА_1 . Дане свідоцтво видане Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради народних депутатів, згідно рішення №12 від 04.02.1993 року.

Відповідачем по справі є його рідний син. На даний час, він проживає у будинку разом зі своєю дружиною. Їх син зареєстрований у даному будинку. Це підтверджується довідкою №1451 від 09.06.2020 року.

Вже більше року їх з дружиною тероризують різні банки. Відповідач набрав купу кредитів та сплачує їх. Вони постійно живуть у нервовій напрузі. Їм кожної неділі надходять листи, з вимогами про сплату кредитних коштів. Він є людиною похилого віку, пенсіонер та має багато проблем зі здоров`ям. Він постійно переживає, що може залишитися без даху над головою через кредити відповідача. Матеріальної допомоги, він ні від кого не отримує. Позивач сплачує комунальні послуги сам та вимушений щей сплачувати кошти за зареєстрованого сина. Йому постійно погрожують, то стягненням його майном за заборгованість сина, то фізичною розправою. Останні кілька років, разом з дружиною, вони живуть у страху за їх життя, здоров`я та майно.

Відповідач на даний час проживає у своєї громадянської дружини. За місцем реєстрації не проживає з 2007 року. Згідно довідки№1450 від 09.06.2020 року цей факт підтверджено. В добровільному порядку зніматися з реєстрації відповідач не хоче, тому він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, однак завчасно надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилися, однак надав суду письмову заяву, якою просить справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги визнає.

Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Факт належності позивачу вищезазначеного житлового будинку підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 12.05.1993 року, видане Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради народних депутатів, згідно рішення №12 від 04.02.1993 року.(а.с.7)

Згідно довідки №1450 Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 09.06.2020 року ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2007 року по теперішній час (а.с.8)

Згідно довідки №1451 Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 09.06.2020 року ОСОБА_1 , 1951 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_1 має склад сім`ї : дружину ОСОБА_3 , 1951 року народження та сина ОСОБА_2 , 1973 року народження (а.с.8).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.

Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Окрім того, положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц).

На підставі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні ним, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації (більше одного року) без поважної причини.

Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. ст. 16, 23, 317, 383, 386, 391,405 ЦК України, ст.3 СК України, ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст.7, 10, 13, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар