справа №176/2459/19
провадження №2/176/80/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2020 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

секретаря с/з Бабенко Г.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Жовтоводської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житлову квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом де просить ухвалити судове рішення, яким встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності на житлову квартиру по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , якій на праві приватної власності належала житлова квартира АДРЕСА_2 . 16.07.2019 року позивач звернулась до Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , однак постановою Жовтоводської нотаріальної контори від 15.08.2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують родинні стосунки. Померла ОСОБА_4 була колишньою дружиною рідного дядька позивачки, однак підтримувала тісний зв`язок із сестрою свого колишнього чоловіка ОСОБА_5 , яка приходиться матір`ю позивачці. Позивачка сприймала ОСОБА_4 як рідну людину, називала її своєю тіткою. Протягом життя ОСОБА_4 та позивачка підтримували тісний, фактично родинний зв`язок. Коли ОСОБА_4 хворіла та потребувала сторонньої допомоги, позивачка допомагала останній: купувала продукти харчування, готувала їжу, придбала медикаменти, допомагала по господарству тощо. Після смерті ОСОБА_4 позивачка повністю взяла на себе організаційні та матеріальні витрати, пов`язані із похованням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мринська О.М. позов підтримали з підстав, що в ньому зазначені, та просили його задовольнити.

Від представника Жовтоводської міської ради Башти В.І. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову Жовтоводська міська рада не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. На електронну адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_3 , в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає повінстю та просить провести розгляд справи без його участі.

Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради від 28 січня 1999 року, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.12).

Згідно з технічним паспортом квартира за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться у власності ОСОБА_4 (а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №337 (а.с.15).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53631046 від 10.10.2018 року після смерті ОСОБА_4 . Жовтоводською державною нотаріальною конторою під №63127631 була зареєстрована спадкова справа (а.с.11).

Згідно з постановою державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюка В.О. від 15.08.2019 року, останній відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 тітки гр. ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 не були надані документи, які б підтверджували факт родинних стосунків між нею та померлою ОСОБА_6 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 , серія № НОМЕР_1 , виданого Жовтоводським міським бюро РАГС, її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом РАГС Жовтоводського міськвиконкому, ОСОБА_7 19.01.1991 року уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого П`ятихатським районним бюро РАГС, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого Жовтоводським міським бюро РАГС, ОСОБА_11 24.02.1963 року уклала шлюб з ОСОБА_8 та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_13 » (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого Жовтоводським міським бюро РАГС Дніпропетровської області, 02.07.1971 року ОСОБА_12 розірвав шлюб зі ОСОБА_14 та після розірвання шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » (а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.20).

Таким чином, судом встановлено, що померла ОСОБА_4 була колишньою дружиною рідного дядька позивачки.

З наданих суду документів вбачається, що похованням ОСОБА_4 займалась позивачка ОСОБА_1 (а.с.21,22).

Факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини також підтвердили свідки.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є матір`ю позивачки. Померла ОСОБА_4 була дружиною її рідного брата. У ОСОБА_4 є син, він мешкає в Росії, там в нього родина і він вже 15 років він не приїжджав в Україну. На похоронах його не було. Позивачка за життя тривалий час піклувалась про ОСОБА_4 , допомагала їй по господарству. В травні 2018 року ОСОБА_4 померла та її похованням займалась позивачка. За життя із ОСОБА_4 вони дуже добре спілкувались, проводили разом всі свята. Коли ОСОБА_4 захворіла, то про неї піклувалась ОСОБА_1 фактично була з нею. Із майна у ОСОБА_4 залишилась квартира, після її смерті за комунальні послуги сплачує позивач.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що його дружина ОСОБА_1 є родичкою померлої ОСОБА_4 . Вона допомагала ОСОБА_4 , піклувалась про неї, фактично була з нею в близьких родинних відносинах. Сина ОСОБА_4 він не бачив вже 15 років. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , її син на похорони не приїжджав. ОСОБА_4 була його дружині як рідна тітка, у них були довірливі стосунки з моменту одруження, тобто приблизно з 1991 року. Похованням ОСОБА_4 займалася його дружина. Із сином ОСОБА_4 вони іноді спілкуються по телефону.

Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти,від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на кв. АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , то суд вважає що ці вимоги також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки вище суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, інший спадкоємець - ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, то за ОСОБА_1 можливо визнати право власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 74 Сімейного Кодексу України, ст. 1259, ч.3 ст. 1268 ЦК України та у відповідності до ст.ст.12,13,81,259, 264, 265, ст. 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Жовтоводської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на житлову квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житлову квартиру по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до або через суд першої інстанції, а матеріали справи надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності діючої редакції ЦПК України. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання (COVID-19), строки на апеляційне оскарження, визначенні ст.354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 27.04.2020 року.

Суддя К.А. Гусейнов