Справа № 442/383/18 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/142/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_5 про визначення розміру його частки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 22.01.2018 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просив визначити частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 в розмірі 1/3 частина кожному; стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позову покликалася на те, що ОСОБА_6 має частку у квартирі АДРЕСА_1 . Також співвласниками часток у даній квартирі була її мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її племінник ( син рідної сестри) ОСОБА_3 .

Частку ОСОБА_7 після смерті в розмірі 1/3 частини успадкувала її дочка ОСОБА_5 . Розміри часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визначені на даний час.

Визначити розподіл часток між співвласниками даної квартири в нотаріальному порядку не має можливості, так як ОСОБА_3 перебуває на заробітках в Чехії, умисно не має наміру з`являтися до нотаріуса для укладення договору про визначення часток. Його мати самовільно захопила квартиру, поміняла замок на вхідних дверях, що унеможливлює доступ до квартири іншим співвласникам.

14.03.2019 від ОСОБА_3 надійшов зустрічний позов, в якому він просив визначити, що розмір належної йому частки у квартирі АДРЕСА_1 становить 1/2 ідеальну частину. В обґрунтування зустрічного позову вказує на те, що первісний позов не визнає, оскільки частки у вказаній квартирі не є рівними між співвласниками. Зазначив, що особисто ним, ОСОБА_3 включно по вересень 2017 року проведено матеріальний вклад у вказану квартиру, зокрема, проведено її капітальний ремонт, а саме: заміна вікон, капітальний ремонт туалету та ванної ( замінено: санвузли, унітаз, ванну, керамічну плитку, міжкімнатні двері). Проведення капітального ремонту було вимушеним та невідкладним, оскільки її технічний стан був незадовільним, і зокрема незадовільний стан санвузлів та вікон.

Більше того, у зв`язку з хворобою бабці ОСОБА_7 , яка була лежачою, та вимагала лікування і стороннього догляду, ним затрачено значні кошти, зокрема, на придбання ліків, на що бабусиної пенсії не вистачало. Разом з тим, ОСОБА_1 не приймала жодної участі в утриманні згаданої квартири, і зокрема у оплаті комунальних послуг. Звертає увагу, що вона тривалий час, декілька років не проживає у спірній квартирі, так як вийшла заміж та переїхала на постійне місце до Азербайджану. Отже, усі витрати по утриманню квартири, і в тому числі, оплата за комунальні послуги та витрати по проведенню капітального ремонту проводились лише за його власні кошти.

Він не укладав договору про поділ згаданої квартири, яка на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.04.2001 є спільною сумісною власністю. А здійснений ним капітальний ремонт квартири свідчить про наявність обставин, які мають істотне значення і слугують підставою для збільшення його частки у квартирі.

Таким чином, частка у вказаній квартирі, яка належить йому фактично є значно більшою ніж 1/3 ідеальна частина, враховуючи при цьому його особисті вкладення з покращення квартири, розмір яких сягає більше 100 000 грн, що свідчать про обставини, які мають істотне значення та є підставою для збільшення розміру його частки у квартирі, так як вартість цілої квартири становить не більше 300 000 грн. Отже, вважає, що враховуючи понесені ним витрати на ремонт квартири, розмір його частки становить не менше Ѕ ідеальної частини спірної квартири.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи : ОСОБА_5 про визначення часток у спільній сумісній власності задоволено.

Визначено, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 складають по 1/3 частини кожному.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_5 про визначення розміру його частки в розмірі 1/2 ідеальної частки відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що судом не надано належної правової оцінки обставинам справи, що після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_3 провів матеріальний вклад у квартиру № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , зокрема ним проведено її капітальний ремонт. Разом з тим, ОСОБА_9 упродовж усього часу не приймала жодної участі в утриманні згаданої квартири, і зокрема в оплаті за комунальні послуги, і тим більше у проведенні капітального ремонту квартири, оскільки вона впродовж декількох років постійно проживає в Азербайджані. Отже, усі витрати по утриманню квартири, і в тому числі, оплата за комунальні послуги та витрати по проведенню капітального ремонту квартири проводились лише за власні кошти ОСОБА_3 . Вказує на те, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. А тому вважає, що частка у вказаній квартирі, яка належить йому є значно більшою ніж 1/3 ідеальна частина, враховуючи при цьому особисті вкладення апелянта в покрашення квартири, розмір яких сягає більше 100 000 грн, що має істотне значення, та є підставою для збільшення розміру його частки у квартирі, так як вартість цілої квартири на день ухвалення заочного рішення суду становила 132 885 грн.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення , яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомили. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з свідоцтвом на право власності, виданого Бюро по приватизації житла при Стебницькій міській раді 10.04.2001, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2017 №963, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Кобак О.В., ОСОБА_5 набула 1/3 частку вказаної квартири після смерті ОСОБА_7 .

Згідно з витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер №105279395, від 27.11.2017 ОСОБА_5 є власником 1/3 частки в спірній квартирі.

27.09.2015 після укладення шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_11 .

Відповідно ст.ст. 368, 370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у придбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Положеннями ч. 3 статті 357 Цивільного кодексу України, яка регулює визначення часток у праві спільної часткової власності, встановлено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Таким чином, при розгляді справи за позовом одного співвласника до іншого про збільшення розміру його частки у спільному майні у зв`язку із проведеними поліпшеннями, позивач має надати докази того, що інший співвласник надавав йому згоду на проведення в будинку чи квартирі ремонту, яка відповідає формі правочину щодо нерухомого майна відповідно до глави 16 розділу IV ЦК України.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в обгрунтування своїх вимог щодо збільшення його частки у квартирі АДРЕСА_1 посилається на понесення ним затрат на ремонт квартири. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надавали згоду на проведення в квартирі ремонту. Крім цього, вирішуючи спір суд першої інстанції вірно не взяв до уваги надані ОСОБА_3 товарні чеки на придбання будівельних товарів, оскільки такі не є належними та допустимими доказами, з огляду на те, що на таких не зазначено покупця.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно виходив із рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності та не доведеності ОСОБА_3 обставин, на які він посилався як на обгрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що він має право на збільшення його частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:19.10.2020

Головуючий

Судді