Справа №752/2326/19
Провадження № 2/752/1462/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.12.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.

представника позивача адвоката Тиран О.В.

представника відповідача Кузьменкова М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮНІВЕС» про стягнення матеріального збитку,

в с т а н о в и в:

01.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення із ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на свою користь 26 207,80 грн. матеріальної шкоди, яка була спричинена внаслідок ДТП, як власнику транспортного засобу, та понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.07.2018 у м.Києві по просп. Палладіна сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Дайхатсу», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який у свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у зв`язку із чим позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку.

02.08.2018 представником ТОВ «Асистуюча компанія Укравтоекспертиза» Борисенко М.І., за участю позивача, проведено огляд автомобіля належного позивачу та складено акт огляду колісного транспортного засобу. Цього ж дня позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 з метою визначення вартості відновлюваного ремонту належного їй автомобіля.

Згідно акту виконаних робіт №РА-001042 від 02.08.2018 та доданого до нього рахунку - фактури від 06.08.2018 вартість ремонту склала 113 255,00 грн. Відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 17 581,70 грн.

Не погоджуючись із таким розміром відшкодування позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності « ОСОБА_5 » із заявою про визначення вартості матеріального збитку належного позивачу транспортного засобу. Згідно висновку від 15.11.2018 №071118 вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача склала 43 789,50 грн. (без урахування коефіцієнту фізичного зносу).

На претензію позивача від 19.11.2018 відповідач повідомив позивача про те, що ним було сплачено позивачу страхове відшкодування у повному розмірі та підстави для перегляду прийнятого рішення відсутні.

Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, виплаченого відповідачем, позивач просить суд, з урахуванням зазначених обставин, стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки у повному обсязі, а саме додатково сплатити 26 207,80 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.02.2019 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, проте такий відзив подано у порушення вимог ст.178 ЦПК України.

У ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Заперечував проти приєднання відзиву відповідача на позовну заяву до матеріалів справи та врахування судом зазначених у ньому заперечень щодо позову.

Представник відповідача у ході судового розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Пояснив суду, що розрахунок матеріального збитку, завданого автомобілю позивача було здійснено суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки термін експлуатації автомобіля позивача перевищує 7 років. Звернув увагу суду на те, що у наданому позивачем Звіті від 15.11.2018 №071118 розрахунок вартості відновлювального ремонту здійснено без врахування коефіцієнта фізичного зносу та з врахуванням ПДВ.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.07.2018 близько 18год 40хв. рухаючись по просп. Палладіна в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Фольваген», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Дайхатсу», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого остання здійснила зіткнення з автомобілем марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 08.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Дайхатсу», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована на момент скоєння ДТП у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР -187125035 від 05.06.2018. Ліміт за шкоду майну -100 000, 00 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю - 200 000,00 грн, франшиза - 00,00 грн.

Позивач повідомила ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27.07.2018 та звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Після повідомлення про ДТП, оцінювачем ТОВ «Асистуюча Компанія Укравтоекспертиза» Борисенко М.І. 02.08.2018, у присутності власника, здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , для визначення суми матеріального збитку та розрахунку розміру страхового відшкодування, що підлягатиме виплаті за Договором №ЕР-187125035 від 05.06.2018.

Цього ж дня позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 із замовленням щодо діагностики пошкодженого внаслідок ДТП належного їй автомобіля та визначення вартості його ремонту.

Згідно акту виконаних робіт №РА-001042 від 02.08.2018, складного ФОП ОСОБА_4 , та доданого до нього рахунку - фактури №РА-000014 від 06.08.2018 вартість ремонту автомобіля «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 113 255,00 грн.

12 серпня 2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17 581,70 грн., згідно розрахунку, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, з урахуванням зносу на деталі, які підлягають заміні оскільки термін експлуатації належного позивачу автомобіля перевищує 7 років.

Згідно висновку №071118 щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, виконаного суб`єктом оціночної діяльності « ОСОБА_5 » 15.11.2018, на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_1 , яка власнику транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого у ДТП, без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 36 491,25 грн (без ПДВ) та 43 789,50 грн. (з ПДВ).

Листом №18/11/29-08 від 29.11.2018 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило відповідача на його претензію про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у розмірі, визначеному у Звіті №071118 від 15.11.2018, оскільки ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у повному обсязі виконано зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах, регламентованих Законом, підстав для перегляду прийнятого страховиком рішення відсутні.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», посилаючи на положення ст.1192 ЦК України.

Так, у відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з абзацом другим ч.1 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди , якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність , лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні), оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких суд не вбачає.

Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля марки «Дайхатсу», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована на момент скоєння ДТП у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Дані правовідносини регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 17 581,70 грн., з урахуванням зносу на деталі, які підлягають заміні, оскільки термін експлуатації належного позивачу автомобіля перевищує 7 років. Такий розрахунок було здійснено суб`єктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

Різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана, у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, а отже обов`язок по її відшкодуванню не може бути покладено на ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, саме особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити потерпілому таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) за наявності доказів існування такої різниці.

Отже, позивач, звертаючись до суду із позовом до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», помилково вважав, що обов`язок по сплаті різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні) може бути покладено на страховика, незважаючи на те, що розмір страхової виплати значно менший від ліміту страхового відшкодування, зазначеного у Договорі.

Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності, суд вважає відсутніми підстави для стягнення із ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача різницю між оцінкою вартості матеріального збитку, згідно висновку №071118 від 15.11.2018, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності « ОСОБА_5 » та фактично виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі положень статті 141 ЦПК України та з урахуванням відмови у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЮНІВЕС» про стягнення матеріального збитку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя