провадження № 2/294/161/20
справа № 294/805/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого - судді Лесько М.О.,

при секретарі Рижук В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чуднівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2019 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла її тітка - ОСОБА_2 , яка до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одиноко, власних дітей не мала. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2,49 умовних кадастрових гектарах, посвідчене сертифікатом серії ЖТ № 0203867 від 09.01.1999 року. Позивач є племінницею та єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , Мати позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була рідною сестрою спадкодавці, однак документи, які б могли підтвердити родинні відносини між ними, не збереглися.

Опинившись у тяжких життєвих обставинах та не маючи змоги працювати у зв`язку із втратою малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який трагічно загинув у трирічному віці, позивач тривалий час перебувала на утриманні своєї тітки, яка до дня смерті утримувала її, надавала фінансову допомогу, здійснювала догляд після поховання дитини та була єдиним джерелом існування позивача.

За життя спадкодавець ОСОБА_2 , не встигла оформити належним чином право власності на земельну частку (пай) та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки на день її смерті ще не був виданий сертифікат, хоча рішення про його видачу було прийнято ОСОБА_5 ще за її життя 22.07.1997, рішення № 218. Тому оригінал вище вказаного сертифікату було видано спадкоємцю ОСОБА_1 . Враховуючи, що до позивача перейшло право на земельну частку (пай), яке вона не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю документів, що встановлюють родинні відносини між нею та спадкодавцем, позивач змушена звернутись до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі у якій одночасно зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач Чуднівська міська рада Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом в.о. міського голови Чуднівської міської ради Житомирської області Сергія Костякова, згідно якої Чуднівська міська рада просить розглядати справу без участі представника міської ради, позовні вимоги ОСОБА_1 , не визнають, так як відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між позивачем та спадкодавцем.

На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Будичанською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, матір`ю позивача ОСОБА_6 є ОСОБА_7 (а.с.8 на звороті).

11.04.1972 року ОСОБА_6 при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Чуднівським відділом ЗАКС (а.с. 9 на звороті).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 сформованого Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_9 , мати позивача, при реєстрації шлюбу 01.02.1965 змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим повторно Чуднівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 22.08.2018 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим Будичанською сільською радою Чуднівського району Житомирської області 09.11.1984 (а.с.7 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим Будичанською сільською радою Чуднівського району Житомирської області 27.04.1998 (а.с.6).

Згідно довідки № 02-23/978 виданої виконкомом Будичанської сільської ради, спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , одиноко, в шлюбі не перебувала, власних дітей не мала та являлася рідною тіткою позивача ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за покійною до дня смерті, організовувала та проводила поховання. Спадщину після померлої ОСОБА_2 , фактично прийняла в шести місячний термін її племінниця ОСОБА_1 , шляхом вступу в управління та розпорядження майном покійної, а саме мала сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.6 на звороті).

Згідно довідки № 12 Будичанського старостинського округу Чуднівського району Житомирської області, ОСОБА_1 , зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_2 , яка до дня смерті утримувала позивача, надавала їй фінансову допомогу та здійснювала догляд після поховання нею неповнолітньої дитини (а.с.7).

До складу сім`ї ОСОБА_1 , 1951 року народження, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 входить її син ОСОБА_11 , 1972 року народження (а.с.8).

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0203867, ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) члена КСП ім.. Островського, розміром 2,49 умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Будичанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області (а.с.12).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , не заводились, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57205693 від 13.08.2019, наданою на запит суду Чуднівською державною нотаріальною конторою.

Судом встановлено, що осіб, які оспорювали б право власності позивача на дану земельну частку (пай), немає.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Відповідно до ч.9 ст.5 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6-9 статті 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993 при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері, належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, а також пенсіонери з числа цих осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З таких підстав суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені.

На підставі наведеного вище обґрунтування та керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 81, 211, 223, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України, ст. ст.531, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, статтями 11, 16, 325, 328, 374, 392, 1216, 1218, 1223, 1265, 1268 ЦК України, статтями 5, 6 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 у редакції від 05.05.1993, статтею 122 Земельного кодексу України, статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», положеннями Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95 від 08.08.1995, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чуднівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 (громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) право власності на земельну частку (пай) розміром 2,49 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката серії ЖТ 0203867 від 09.01.1999 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: М.О. Лесько