Справа № 629/4401/19
Номер провадження 2/629/87/20
22.10.2020 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді- Мицик С.А., при секретарі судових засідань- Заводяній О.Ю., за участю представника позивача-відповідача- Шаповалової Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання Договору(Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року недійсним, -
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання Договору(Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року недійсним(а.с. 75-77). В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що ОСОБА_1 не звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з приводу отримання кредиту, документи, зазначені в первісному позові, не отримував, не ознайомлювався з ними, та не підписував, грошові кошти не отримував, не у вигляді кредитного ліміту, ні якимось іншим способом. Про існування боргу дізнався з судової повістки та позовної заяви, яка була йому надіслана. Враховуючи викладене, просив визнати Договір(Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року недійсним. В письмових поясненнях по справі(а.с. 123-125) зазначив, що підписання анкети-заяви не можна вважати договором приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п.1.1.6.1 Договору зміни в Умови та Правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку. Отже, навіть якщо вважати, що Анкету-заяву було підписано ОСОБА_1 , наявність такого підпису не свідчить про прийняття та приєднання до запропонованих йому умов кредитування, адже в такій анкеті-заяві не закріплено умови кредитування, з якими погодився б боржник. Оскільки ОСОБА_1 не підписував та не визнає Умови та правила надання банківських послуг, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.11.2013 шляхом підписання заяви-анкети. За змістом Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку зазначається, що особа, підписуючи дану анкету, погоджується з умовами кредитування, що містяться в таких Умовах та Правилах, зазначених на офіційному сайті банку. Однак, дані Умови та Правила надання банківських послуг є загальними і стосуються усіх видів послуг, що надаються банком. Просив суд при ухваленні рішення у даній справі врахувати правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 03.07.2019(справа № 342/180/17).
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2020 зустрічний позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання Договору(Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року недійсним було об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.144).
Відповідач-позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, представник відповідача-позивача ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності ОСОБА_1 , просив прийняти рішення за наявними доказами.
Вислухавши представника позивача - відповідача АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню, та в задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 18.11.2013 року ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено його підписом в графі «Клиент Ф.И.О.» Анкети-заяви (а.с.11).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2020 вих. № 30.1.0.0/2-20190829/0263 клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 18.11.2013 отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , остання з них мала термін дії до 07.2019(а.с.114).
З виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 18.11.2013 по 28.02.2020 (а.с. 108-113) вбачається, що по вказаному рахунку було встановлено кредитний ліміт та за цей період ОСОБА_1 користувався рахунком, отримуючи готівкові кошти, поповнюючи рахунок, розраховуючись, та здійснюючи безготівкову оплату за товари та послуги.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.
У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.
Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що позичальник зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що він може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни, тощо. Проте сама воля позичальника на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 18.11.2013 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки, штрафи за несвоєчасну сплату боргу за користування кредитними коштами.
Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач за первісним позовом та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем за первісним позовом кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до первісної позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача АТ КБ «ПриватБанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 листопада 2013 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Аналізуючи зміст наданих Умов, суд визнає неможливим встановити чи діяли Умови, та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомився та погодився відповідач.
Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач за первісним позовом та ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафів, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу за первісним позовом Умови та правила надання банківських послуг, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин.
Надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №711/1220/17.
Таким чином, витяг з Умов та правил, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua та наявні у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.11.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафів.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами першою, другою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно яких міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 стверджує, що про існування вказаного правочину дізнався після того, як отримав судову повістку і позовну заяву, та вказану Анкету-заяву він не підписував, тобто його волевиявлення на укладення правочину відсутнє.
З дослідженого в судовому засіданні оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 особисто звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк», підписав її та в подальшому користувався кредитними коштами та повертав їх, поповнюючи рахунок.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи сторонами заявлено не було.
Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених ст. 215 ЦК України, для визнання вказаного правочину недійсним.
За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , а отже у задоволенні позову слід відмовити.
Положенням статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством встановлений загальний строк позовної давності у три роки.
Спірний кредитний договір був укладений 18.11.2013 року, а з позовом щодо визнання недійсними цього договору ОСОБА_1 звернувся 09.12.2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Проте суд не приймає до уваги заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки наявні самостійні підстави для відмови у задоволенні його зустрічного позову.
Керуючись ст.ст.8,42 Конституції України, ст.ст.12,19,81,133,141,259,264,265,274-279,280-283 ЦПК України, ст.ст.3,509,526,530,549,551,610-612,625-626,628,633,634,638,1049,1050,1054 ЦК України, суд-
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання Договору(Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) б/н від 18.11.2013 року - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик