Ухвала

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 336/4868/19

провадження № 61-12948ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 1993 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 26 серпня 2020 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 1993 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2020 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній: судових рішень, що оскаржуються заявником та чітко викладених вимог касаційної скарги, які узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України; надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року заявником не виконано, оскільки фактично ОСОБА_1 знову подано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у тому числі, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 1993 року та зміст її виправленої касаційної скарги фактично зводиться до незгоди зі вказаним рішенням суду.

Крім того, у порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України, не уточнено прохальну частину касаційної скарги, яка має бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України.

Також заявником не зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Крім того, у порушення пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі не зазначено відомості про учасників справи, оскільки себе заявник вказує як позивача.

Ураховуючи наведене, доводи ОСОБА_1 не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки у відведений судом строк, станом на 22 жовтня 2020 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути.

Заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги Верховним Судом не розглядаються у зв`язку із невиконанням заявником вимог статті 392 ЦПК України.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЖКО Шевченківського району м. Запоріжжя про визнання права користування житловим приміщенням вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець