КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/29/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача: Білич І.М.

суддів: Лапчевської О.Ф., Гуля В.В.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників третьої особи: Мацкевич В.М, Дударевої О.І.

малолітньої ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.,

у цивільній справі № 759/15611/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач протягом останніх п`яти років постійно проживає за кордоном, жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє бажання щодо спілкування з дитиною, не забезпечує належне матеріальне утримання дитини і має заборгованість зі сплати аліментів, що, на думку позивача, свідчить про ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків. На даний момент позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , який на відміну від відповідача повністю виконує усі батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно враховано подані відповідачем чеки та квитанції щодо перерахування коштів ОСОБА_4 на утримання дитини. Вказані обставини, на думку позивача, не спростовують того факту, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 1.11.2019 року складала 93 217,11 грн. Скаржник також не погоджується з висновком Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №107-40/1069 від 08.02.2019 року щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , вважаючи його необґрунтованим. Позивач вважає, що сам по собі факт перебування відповідача за кордоном свідчить про його самоусунення від участі у вихованні та утриманні доньки, а рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав в першу чергу відповідатиме інтересам дитини.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач про день і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, повторно не з`явився до суду, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Представники третьої особи не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.08.2008 року, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2012 року.

На момент подання позову дитина перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею та вітчимом ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , з 13.09.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , від даного шлюбу має дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч.1-3, ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Отже, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

При цьому, судами акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.

Доводами апеляційної скарги є посилання на ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а відтак наявність в ОСОБА_4 заборгованості зі сплати аліментів. З посиланням на те, що на примусовому виконанні в Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист №759/2224/13-ц, виданий Святошинським районним судом м. Києва 08.08.2019 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача аліментів щомісячно, починаючи з 11.02.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки державного виконавця від 21.08.2019 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів становила 175 324,01 грн.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, в суді першої інстанції, заперечуючи проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав, відповідач надав квитанції про перерахування коштів ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на утримання доньки за період 2015-2019 років.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що платежі, про які вказує відповідач, не є аліментами, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено наявність між сторонами будь-яких інших правовідносин, що тягнуть за собою сплату коштів.

Крім того, перерахування коштів ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 були враховані і державним виконавцем, про що свідчить довідка щодо перерахунку заборгованості від 13.11.2019 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_4 визначена вже в розмірі 93 217,11 грн.

Також сама позивач підтвердила факт отримання щомісячних коштів в розмірі однієї тисячі гривень на утримання доньки, які сплачують батьки відповідача ( а.с.24)

За таких обставин, колегія суддів вважає відсутніми в матеріалах справи доказів на підтвердження злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального утримання дитини. Має місце неповне виконання ОСОБА_4 рішення суду про стягнення аліментів, що саме по собі не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а може мати інші правові наслідки у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивач при зверненні до суду також вказувала на те, що відповідач перестав цікавитися життям та здоров`ям своєї доньки. Не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі з того часу як виїхав до іншої держави, створив нову родину та має інших дітей.

Заперечуючи проти вимог позивача відповідач вказував на неможливість систематичного побачення з донькою з підстав того, що він проживає за межами України. На час його приїзду до м. Києва і бажання побачити дитину відповідач чинить спротив, забороняє дитині спілкуватися з ним. Що мало місце в школі, де навчається донька, куди він прийшов щоб її побачити. Не надала згоди позивач і на його прохання надати доньці виїзд за кордон для літнього відпочинку.

Відтак, зазначені вище обставини, а саме : існування заборгованості за аліментами та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

Тобто, вказаним обставинам слід надавати оцінку в сукупності з іншими доказами ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків (Верховний Суд постанова від 16 січня 2019 року по справі №465/3694/14-ц )

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування Відповідно до ч.5 цієї статті опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).

Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2019 р. комісією з метою соціально-правового захисту малолітньої дитини прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначаючи про необґрунтованість вказаного висновку, належних доказів на його спростування не надала.

Сам по собі факт проживання ОСОБА_4 за кордоном, на думку колегії суддів, не свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків та небажання бачитися з донькою. При цьому, факт проживання батька з дитиною в різних країнах об`єктивно перешкоджає їх частим зустрічам та спілкуванню.

Відсутність частих активних спроб відповідача щодо спілкування з дитиною у 2015-2019 роках може свідчити про несвідоме ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною, частково враховуючи позицію матері щодо такого спілкування, виходячи з того, що вона стала проживати з іншим чоловіком, якого дитина також вважає своїм батьком.

На думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині, що подання даного позову продиктоване відношенням дитини до батька та сприяє забезпеченню найкращих інтересів дитини, виходячи з наступного.

У статті 171 СК України закріплено, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У ході судового розгляду, було задоволено клопотання щодо з`ясування думки дитини відносно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав батька - ОСОБА_4 . Малолітня дитина висловила свою думку в суді, та вказала на те, що вона не заперечує проти позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, який уже тривалий час проживає за межами України та не цікавиться її життям. Раніше спілкуючись з нею засобами зв`язку він лише в розмові міг поцікавитися як її життя, як справи в школі. Беручи до уваги, що має прізвище батька « ОСОБА_8 », то їй не подобається звернення до неї однокласників, друзів які внаслідок прізвища звертаються до неї «утка». Її батько має іншу родину, і в розмовах з нею, про це постійно нагадує, розказуючи про життя своєї нової сімї, що їй не подобається. Вона проживає разом з мамою та вітчимом, які піклуються про неї, турбуються про її життя, справи в школі, створюють належні умови для навчання та проживання. Відтак саме цих осіб вона вважає своєю родиною.

У той же час колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути скасовано з урахуванням зазначеної вище думки дитини, так як обставини про які вона зазначила в суді апеляційної інстанції свідчать про наявність конфлікту між батьком та дитиною.

Судом по даній справі не встановлено, що батько дитини не бажає брати участі в її утриманні й вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права основані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною та батьком конфлікту чи погіршення їхніх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року по справі № 331/5427/17.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України) тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування крайнього заходу до батька у вигляді позбавлення його батьківських прав повністю узгоджується з матеріалами справи та нормами діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права в частині неналежного формування носія аудіо-технічного запису судових засідань не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки не спростовують правильності вирішення судом спору по суті.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: