ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2469/19

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/596/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скар гою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції - 13.02.2020,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та судових витрат.

Позов мотивовано тим, що між ним та відповідачем 08.06.2018 укладено Договір страхування №770576907.18 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого став транспортний засіб марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску. Позивач зазначав, що 05.11.2018 він під`їхав до приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де припаркував автомобіль на стоянці, підійшов до багажника і помітив, що автомобіль має пошкодження. Позивач стверджував, що пошкодження його автомобіль отримав не під час його руху, а внаслідок наїзду іншого автомобіля на нього під час стоянки. Про настання страхового випадку ним було повідомлено відповідача, були також викликані працівники поліції, проте страховою компанією у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено. Позивач вважає, що при настанні страхового випадку він діяв виключно відповідно до умов Договору страхування, надав страховику всі документи для виплати страхового відшкодування. Згідно з експертним автотоварознавчим дослідженням колісного транспортного засобу від 07.12.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 128 738,35 грн (з ПДВ). Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем умов договору зазнав суттєвих моральних втрат, були істотно порушені його нормальні життєві зв`язки, він зазнав значного психічного впливу обставин, пов`язаних із фактичним звинуваченням в наданні неправдивих даних до страхової компанії, був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тобто йому завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в 30 000 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 128 738,35 грн страхового відшкодування, 30 000 грн моральної шкоди, 10620 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням експертних досліджень, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19500 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 107 281,96 грн страхового відшкодування, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 14430 грн на відшкодування витрат на правову правничу допомогу, а всього 131 711,96 грн. Стягнуто з ПАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь держави судовий збір в сумі 1536,80 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «АСК «ІНГО Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права. Скаржник наполягає на тому, що позивач як страхувальник надав неправдиві відомості щодо місця отримання пошкоджень автомобілем, оскільки зазначив місце ДТП - м.Чернігів, вул. Незалежності, 9, в той час як експертом 16.10.2019 зроблено висновок, що є підстави вважати, що пошкодження автомобіля настали не по місцю виявлення таких пошкоджень. Вказує, що судом проігноровано п.12.1,12.1.4 Договору страхування, де зазначено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є встановлення експертами невідповідності пошкоджень автомобіля обставинам ДТП. Скаржник також посилається на те, що позивач в якості доказу визначення розміру страхового відшкодування надав висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 07.12.2018, який не є документами Спеціалізованої СТО, як це передбачено п.10.2.3, 10.2.3.1 Договору страхування. Не погоджується відповідач також із стягненням з нього на користь позивача моральної шкоди, зазначаючи, що умовами Договору страхування не передбачено відшкодування моральної шкоди, та що позивач не довів наявність душевних страждань та розміру завданої моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ПАТ «АСК «ІНГО Україна» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вважає, що висновок експертом ОСОБА_2 було виконано з порушеннями, що призвело до необ`єктивних висновків, зважаючи також на те, що автомобіль експерту для огляду не надавався. Позивач наполягає на тому, що ним було дотримано вимоги п.8.2.10 та п.9 Договору страхування, він здійснив всі дії та надав ПАТ «АСК «ІНГО Україна» всі документи, які передбачені умовами Договору страхування щодо підтвердження настання страхового випадку та суми завданих збитків. Погоджується з тим, що судом були досліджені всі докази, які є належними, достовірними, достатніми та послідовними, котрі узгоджуються між собою та підтверджують факт пошкодження автомобіля під час стоянки та що даний випадок є страховим. Позивач також вважає законним рішення суду в частині стягнення на його користь моральної шкоди, відшкодування якої передбачено ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає частково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 здійснив всі дії та надав ПАТ «АСК «ІНГО Україна» всі документи, які передбачені умовами Договору страхування щодо підтвердження настання страхового випадку та суми завданих збитків. Визначаючи до стягнення суму страхового відшкодування, суд виходив з того, що відповідно до умов договору здійснення страхових витрат в даному випадку здійснюється без суми ПДВ. Суд також погодився з тим, що позивачеві було завдано моральних страждань, що пов`язані із незаконними діями відповідача, які виразилися у його небажанні відшкодовувати вартість відновлювального ремонту автомобіля. Виходячи із засад розумності та виваженості, суд визначив розмір відшкодування в розмірі 10 000 грн. Розподіл судових витрат було здійснено пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо суми страхового відшкодування і не погоджується з висновком щодо стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки AUDI Q7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.62 том 1).

08.06.2018 між ОСОБА_1 та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» було укладено Договір № НОМЕР_2 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещадних випадків транспортного засобу марки AUDI Q7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії Договору з 00.00 год. 11.06.2018 до 24.00 год. 10.06.2019 (а.с.18 т.1).

05.11.2018 ОСОБА_1 на парковці за адресою АДРЕСА_1 помітив, що його автомобіль пошкоджений, а саме розбитий задній лівий ліхтар, є вм`ятина на кришці багажника, розбитий лівий відбивач, тріснутий бампер. Після виявлення пошкоджень ОСОБА_1 у встановлений договором страхування строк зателефонував страхувальнику ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», повідомив про пошкодження автомобіля та викликав працівників поліції.

Зазначені обставини учасниками справи не заперечувались.

Листом від 28.11.2018 ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування (а.с.27 т.1).

Після направлення скарги на відмову у виплаті страхового відшкодування від 18.12.2018, відповідач листом від 31.01.2019 повторно відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з підстав надання ОСОБА_1 свідомо неправдивих даних про факт настання страхового випадку (а.с.29,34 том 1).

Позивач ОСОБА_1 звертаючись з позовом, наполягав на тому, що ним було виконано всі умови Договору страхування та надані всі необхідні документи для проведення страхової виплати, проте відповідачем у такій виплаті було відмовлено.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ПрАт «АСК «ІНГО Україна» посилалось на те, що позивач у повідомленні про ДТП від 06.11.2018 зазначив місце аварії - АДРЕСА_1 на території автосалону, в той час як експертом 16.10.2019 зроблено висновок про те, що пошкодження автомобіля настали не по місцю виявлення таких пошкоджень.

У частині першій статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті).

При укладенні договору страхування сторонами було погоджено усі його істотні умови, включаючи вичерпний перелік страхових ризиків, пакет документів, необхідних для прийняття рішення щодо того чи є подія страховим випадком, обсяг прав та обов`язків сторін, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку.

Аналогічно зазначено і в пункті 3 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування», а саме, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно з ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування, окрім іншого, повинен містити причини відмови у страховій виплаті.

Пунктом 12.1.3 умов Договору страхування передбачено, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування є подання Страхувальником або його представником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт настання страхового випадку.

Приписами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У своїх поясненнях від 05.11.2018, наданих Управлінню патрульної поліції в Чернігівській області, позивач зазначив, що зупинившись на парковці по АДРЕСА_1 , він помітив пошкодження автомобіля, проте де трапилась ця пригода він не знає, бо був багато де з самого ранку в різних місцях м.Чернігова (а.с.40 том 1). Згідно з довідкою №190244 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої 12.12.2018 Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області, 05.11.2018 сталась ДТП - наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху (а.с. 41-42 том 1).

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог було надано висновок експертного дослідження за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму спричинення механічних пошкоджень автомобіля від 12.02.2019 №004-01 (Д)/19, складеного судовим експертом ОСОБА_3 , згідно з яким експертом було зроблено висновок, що утворені пошкодження транспортного засобу, належного ОСОБА_1 , могли бути утворені під час нерухомого стану (стоянки) досліджуваного автомобіля за рахунок ударної взаємодії з виступаючими назовні кузовними елементами і деталями якогось іншого колісного транспортного засобу чи рухомого об`єкту (причепу з вантажем), який би рухався в напрямку задньої лівої частин нерухомого автомобіля.

Разом з тим, згідно із висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження від 11.11.2018 №98/18, складеного судовим експертом ОСОБА_2 , пошкодження на задній частині автомобіля позивача не могли виникнути при обставинах, вказаних водієм у його поясненнях. На момент отримання пошкоджень задньої частини кузова автомобіль рухався.

Заперечення позивача щодо проведення даного експертного дослідження без огляду автомобіля та з порушеннями ст. 3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень є слушними.

Отже сторонами були надані два протилежні за змістом висновки експертів, у зв`язку з чим судом першої інстанції було призначено судову транспортно - трасологічну експертизу.

Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової експертизи від 16.10.2019 №2842/19-24 (а.с.21 том 2) визначити експертним шляхом чи перебував автомобіль AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рухомого стані під час його пошкодження 05.11.2018 не надається за можливе із-за не достатку слідових ознак цього; наданими на дослідження матеріалами справи не зафіксовані слідові ознаки руху автомобіля AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в місці виявлення заявником ОСОБА_1 його пошкоджень 05.11.2018. Експерт в дослідницькій частині зазначив, що є підстави технічного характеру вважати, що пошкодження AUDI Q7 д.н. НОМЕР_3 могли настати як при русі автомобіля з наїздом на нерухомий об`єкт, так і при русі слідоутворюючого об`єкту та нерухомого транспортному засобі. При цьому не виключається можливість отримання даних пошкоджень під час руху як автомобіля, так і слідоутворюючого об`єкту.

Доводи скаржника щодо правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування через надання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування колегія суддів не може прийняти до уваги. Так, відповідно до інформації, що викладена відповідачем у додаткових поясненнях від 28.11.2019, в повідомленні ОСОБА_1 про автоаварію зазначено, що останній виявив пошкодження лівої задньої частини автомобіля на території автосалону за адресою АДРЕСА_1 (а.с.60 том 2). Вказане узгоджується з письмовими поясненнями, що надавалися ОСОБА_1 працівникам поліції 05.11.2018 (а.с.40 т.1). Звукозапису телефонного повідомлення ОСОБА_1 від 05.11.2018 страхової компанії про страховий випадок відповідач не надав. Таким чином, відповідач у справі не довів ґрунтовності підстав своєї відмови у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з умовами договору страхування №770576907.18 (розділ 2), страховим випадком за даним договором є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик фактично його визнав, однак прийняв безґрунтовне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Та обставина, що безпосереднє місце завдання пошкоджень застрахованому автомобілю не було встановлено не може впливати на обов`язок страховика виплатити власнику пошкодженого автомобіля страхового відшкодування.

Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі №6-101цс11, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року в справі №522/1903/15-ц.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо стягнення страхового відшкодування не спростовують, на законність судового рішення в цій частині не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Доводи скарги в основному направлені на переоцінку доказів, які на переконання апеляційного суду оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 107 281,96 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісноного транспортного засобу №440 від 07.12.2018 не є документом спеціалізованого СТО не є підставою для скасування рішення суду у вказаній частині, оскільки за умовами договору страхування №770576907.18, зокрема пункт 10.2.3, на який посилається скаржник, передбачає альтернативне визначення розміру страхового відшкодування, а саме на підставі документів, що підтверджують розмір збитку, що надані: або - спеціалізованою СТО, або - СТО за направленням страховика, або на підставі висновку спеціаліста-товарознавця (а.с.22 том 1).

Апеляційна скарга не містить посилання на докази, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо розміру страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в частині стягнення моральної шкоди є слушними. Колегія суддів, приймаючи ці доводи, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Договором страхування №770576907.18 не передбачено обов`язку страхової компанії здійснювати відшкодування моральної шкоди у разі порушення нею зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вказана стаття регулює питання відшкодування моральної шкоди у недоговірних зобов`язаннях.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини, на підставі яких кожна сторона взяла на себе виконання певних зобов`язань, що в свою чергу виключає застосування до даних правовідносин статті 1167 ЦК України, тому висновок суду про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди на підставі статті 1167 ЦК України є помилковими.

Вказані висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 при розгляді справи 761/15305/15-ц.

Посилання позивача на ст.22 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди з огляду на те, що відповідно до ст.4 даного Закону, споживач має право на відшкодування моральної шкоди у випадку її завдання внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таких обставин судом встановлено не було.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.02.2020 в частині стягнення з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і відмови у задоволенні позову в цій частині, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

З відповідача на користь позивача належить стягнути 13178,10 грн витрат на професійну правничу допомогу замість 14430 грн (107 281,96 х100% : 158738,35 =67,58 % (відсоток задоволених позовних вимог), 19500 х 67,58 % =13178,10 грн).

В резолютивній частині рішення суду першої інстанції слід визначити, що загальна сума до стягнення становить 120 460,06 грн (107 281,96 + 13178,10) замість 131 711,96 грн.

З відповідача на користь держави належить стягнути 1072,75 грн судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції замість 1536,80 грн (1587,38 грн судових витрат, які підлягали стягнення за подання позову, х 67,58 % =1072,75).

За подання апеляційної скарги відповідачу належало сплатити 2381,07 грн. Апеляційну скаргу задоволено на 32,42 %. Відповідачу належить компенсувати в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 771,94 грн (2381,07 х 32,42 % :100).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 лютого 2020 року у справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення моральної шкоди - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 лютого 2020 року у справі в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (м. Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 13178,10 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Визначити, що загальна сума до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 становить 120 460,06 грн замість 131711,96.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (м. Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь держави 1072,75 грн судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (м. Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33, ) в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 771,94 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст складений 29.04.2020.