Справа №:755/8807/20
Провадження №: 2/755/5333/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав, -

у с т а н о в и л а:

23.06.2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року позовну заяву було повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки позовна заява надійшла до суду в електронному вигляді та не містила власноручного письмового підпису позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.08.2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року було скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції у своїй постанові, зокрема зазначив, що подання документів, в тому числі позовних заяв, в електронній формі передбачено чинним розділом «Підсистема електронного суду» Положення про автоматизовану систему документообігу суду, а відтак у разі дотримання особою необхідних умов такі звернення є оригіналами і підлягають розгляду. Згідно наказу ДСА України №247 від 01.06.2020 року, визначено, зокрема, наступне: запровадити з 01.06.2020 року в дослідну експлуатацію підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет» (далі - Підсистеми) у всіх місцевих, апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду) та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, та з 01.07.2020 року - в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

03.09.2020 року матеріали справи було повернуто до Дніпровського районного суду м. Києва із суду апеляційної інстанції та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 07.09.2020 року внесено до системи автоматизованого розподілу.

08.09.2020 року судом здійснено запит для встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача.

09.09.2020 року до суду надійшли відомості електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення виявлених недоліків - не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У наведеній ухвалі суд вказав, що позивач має зазначити ціну позову, оскільки позивач просить стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 70 мінімальних заробітних плат, що у разі ухвалення рішення по справі у 2020 році складає 330610,00 грн., тож вказана сума становить ціну позову.

Також позивач має сплатити судовий збір у сумі 3306,10 грн. за вказаною вимогою майнового характеру та надати суду документ на підтвердження сплати судового збору у зазначеному розмірі, оскільки сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. відноситься до сплати судового збору за вимогою немайнового характеру стосовно визнання дій відповідача протиправними.

Крім того, в ухвалі про залишення позову без руху суд звернув увагу позивача на те, що відповідно до положень ЦПК України та Конституції України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою і державною мовою в Україні є українська мова. При цьому, до позовної заяви додано копію договору від 22.12.2018 року №246 (неповний текст) та копію договору від 12.01.2015 року, які викладені не державною мовою без належного перекладу на українську мову.

28.09.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків виправлення неточностей в направленій позовній заяві з додатками.

До клопотання додано доповнену редакцію позовної заяви про порушення авторського права та стягнення компенсації з додатками і її копію із додатками, що відповідає кількості учасників справи.

У доповненій редакції позовної заяви позивачем зазначено ціну позову - 330610,00 грн.

Копії договору від 22.12.2018 року №246 та договору від 12.01.2015 року, що викладені не державною мовою, залишились без належного перекладу на українську мову.

Судовий збір у сумі 3306,10 грн. позивачем не сплачений і у своєму клопотанні про усунення недоліків позивач зазначає, що згідно сталої правової позиції Верховного Суду України та Верховного Суду ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, як і не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року, пунктом 2 частини 1 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7-93 «Про державне мито» (діє до набрання чинності законом, що регулює порядок сплати і розміри судового збору; частина 2 статті 79 ЦПК), передбачено, що позивачі звільнені від сплати державного мита за позовами, що випливають з авторського права. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» слова «державного мита» змінені словами «судового збору». При цьому, позивачка, як фізична особа, не віднесена до суб`єктів, на яких така пільга не поширюється, зокрема - до організацій колективного управління, створених у порядку, визначеному ч. 2 ст. 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Також позивачка зазначає, що пільги, які прямим чином поширюються на неї, не можуть бути скасовані, звужені або не застосовані виходячи з гарантій держави перед її громадянами, закріпленими в ст. 22 Конституції України та викладені у правових позиціях Верховного і Конституційного Суду. Таким чином, Закон України «Про судовий збір» набравши чинності не звужує змісту та не змінив сутності законодавчих актів, спрямованих на захист авторського права, а пільги щодо сплати судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України, а для суб`єктів авторського права, також на підставі ст.ст. 41, 54 Основного Закону. Згідно ч. 4 ст. 3 ЦПК України, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Таким чином, позивачка вважає, що сплачена сума судового збору при поданні позовної заяви була обрахована та сплачена вичерпно.

06.10.2020 року до суду надійшла заява позивача про встановлення розміру судових витрат, у якій позивачка просить суд вважати сплачену суму судового збору за подання позовної заяви обсягом 840,80 грн. обрахованою в порядку, визначеному законом та сплачена вичерпно. У заяві позивачка посилається на положення п. 4 ч. 2 ст. 174 та п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України. Обраховуючи обсяг судового збору, позивач виходить зі сформованих позовних вимог, що відображають спосіб захисту порушеного права та керується змістом п. 6 постанови Пленуму ВСУ №5 від 04.06.2010 року, яким передбачено, що позивачі звільнені від сплати державного мита за позовами, що випливають з авторського права. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» слова «державного мита» змінені словами «судового збору». Посилаючись на зміст рішення Конституційного Суду України №6-рп/2016 від 08.09.2016 року та ст. 22 Конституції України позивачка зазначає, що Закон України «Про судовий збір» набравши чинності, не звужує змісту та не змінив сутності законодавчих актів, спрямованих на захист авторського права, а пільги щодо сплати судового збору, не можуть бути скасованими, оскільки сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду - є складовою доступу до правосуддя. Згідно ч. 4 ст. 3 ЦПК України, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Також позивачка зазначає, що пільги, які прямим чином поширюються на неї, не можуть бути скасовані, звужені або не застосовані виходячи з гарантій держави перед її громадянами, закріпленими в ст. 22 Конституції України та викладені у правових позиціях Верховного і Конституційного Суду. При розгляді судами справ про захист авторського права, підлягає застосуванню як норма законодавства - правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові її Пленуму №5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав»: «позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та виплату майнового відшкодування у зв`язку з порушенням авторського права випливають з авторського права, тому судовий збір за пред`явлення таких позовних вимог не сплачується».

Також 06.10.2020 року до суду, шляхом формування документу в системі «Електронний суд» надійшло повідомлення позивача про відсутність матеріалів у електронній справі.

У вказаному повідомленні позивач зазначає, що нею на адресу суду рекомендованим листом, яке отримано апаратом суду 25.09.2020 року, було направлено «Клопотання усунення недоліків виправлення неточностей в направленій позовній заяві». На даний час відомості про наявність Клопотання та доданих до нього заяви за додатками в матеріалах справи - не відображені в кабінеті користувача підсистеми Електронний суд, а також відсутні судові рішення у формі ухвали за результатами розгляду процесуальних заяв.

Отже, позивач, як користувач системи «Електронний суд» має кабінет користувача, у якому відображаються, зокрема, прийняті судом процесуальні рішення в межах проведення розгляду справи, у якій ОСОБА_1 є стороною.

Як вже зазначалось вище, 14.09.2020 року судом було постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано позивачу десятиденний термін з дня отримання відповідної ухвали для виправлення виявлених недоліків.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана ухвала суду про залишення позову без руху того ж дня - 14.09.2020 року була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень, зареєстрована 15.09.2020 року та оприлюднена 16.09.2020 року.

При підписанні судом своїм особистим електронним підписом процесуального документу під час його надсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень відповідний процесуальний документ автоматично відображається системі «Електронний суд» та «Електронний кабінет», користувачем яких є позивачка.

Ураховуючи зміст повідомлення позивача про відсутність матеріалів у електронній справі, яке сформовано позивачем в системі «Електронний суд» 06.10.2020 року, у вказану дату позивачка відвідувала власний електронний кабінет користувача в системі «Електронний суд», а відтак з 06.10.2020 року позивача обізнана про наявність ухвали суду від 14.09.2020 року про залишення її позову без руху і з вказаної дати розпочався відлік наданого судом десятиденного терміну на усунення виявлених недоліків позовної заяви, однак станом на час постановлення цієї ухвали позивачка не усунула в повному обсязі недоліків наведених в ухвалі суду про залишення позову без руху.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведені обставини приходжу до висновку про те, що позовну заяву слід визнати не поданою та повернути її позивачу, оскільки в установлений судом строк позивач не виправив в повному обсязі виявлені недоліки позовної заяви.

Стосовно посилань позивача на те, що вона звільнена від сплати судового збору та не має його сплачувати, слід зазначити наступне.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», на який посилається позивачка, вказано, що пунктом 2 частини першої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року N7-93 "Про державне мито" (діє до набрання чинності законом, що регулює порядок сплати і розміри судового збору; частина друга статті 79 ЦПК) передбачено, що позивачі звільнені від сплати державного мита за позовами, що випливають з авторського права. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та виплату майнового відшкодування у зв`язку з порушенням авторського права випливають з авторського права, тому судовий збір за пред`явлення таких позовних вимог не сплачується.

Натомість, 01.11.2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір», яким звільнення від сплати судового збору за позовами, що випливають з авторського права, не передбачено.

Будь-якими іншими нормативно-правовими актами пільг для позивачів за позовами, що випливають із авторського права шляхом їх звільнення від сплати судового збору не встановлено.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За змістом ч. 4 ст. 3 ЦПК України, закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

При цьому, на переконання суду, посилання позивача на зазначені норми як на підставу з якої випливає її звільнення від сплати судового збору є безпідставними, оскільки законодавство щодо сплати судового збору за позовами про захист авторських прав було змінене і на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з відповідним позовом, не передбачає пільг для позивачів у відповідній категорії справ, тож такі зміни обсягу існуючих прав самого позивача не звузили.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Однак, в даному випадку повторність повернення позовної заяви відсутня, оскільки ознака повторності формується та характеризується підставами такого повернення.

При цьому, ухвалою суду від 25.06.2020 року позовну заяву було повернуто враховуючи, що вона не містила власноручного письмового підпису позивача, а на теперішній час підставою повернення є не усунення позивачем у встановлений судом строк виявлених недоліків позовної заяви згідно вимог ухвали суду від 14.09.2020 року, що зумовлює визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Роз`яснюю позивачу, що у відповідності до положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

п о с т а н о в и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав - вважати не поданою та повернути її позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 22.10.2020 року.

Суддя -