ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4345/20 Справа № 177/41/18 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В..

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року, ухваленого суддею Суботіною С.А. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складалася із майна, яке за життя належало ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7607 га, кадастровий номер :03:015:0046 та площею 3,7576 га, кадастровий номер :03:015:0045.

Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору у сумі 1409,06 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка доводилася їй троюрідною сестрою.

За життя її сестра, маючи намір усиновити дитину, уклала фіктивний шлюб з ОСОБА_4 , після чого вони усиновили хлопчика - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спільно не проживали, ОСОБА_4 не брав участі у витратах по будинку, не здійснював догляд за дитиною та хворіючою дружиною, спільного господарства вони не вели. ОСОБА_3 постійно проживала з дитиною одна, в будинку АДРЕСА_1 , який вона отримала у спадок після смерті брата, ОСОБА_6 . Позивач вказувала, що вся їх родина та вона особисто, допомагали ОСОБА_3

ОСОБА_3 за життя успадкувала дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 3,7576 га - після смерті матері ОСОБА_7 та площею 3, 7607 га - після смерті брата ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 , після чого захворіла ОСОБА_3 .

Позивач стверджувала, що в період хвороби ОСОБА_3 , вона здійснювала за нею догляд, а коли ОСОБА_3 померла, то вона здійснила витрати на її поховання. ОСОБА_4 у цей період зловживав алкогольними напоями, допомоги ОСОБА_3 не надавав, скориставшись її хворобливим станом, зареєструвався у її будинку.

Позивач вказувала, що після поховання ОСОБА_3 , її фіктивний чоловік ОСОБА_4 , попрохав у неї ключі від будинку ОСОБА_3 , оскільки не мав де жити. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер у цьому ж будинку.

Зазначала, що близькі родичі ОСОБА_3 відсутні, а тому вона є спадкоємцем за законом після смерті троюрідної сестри.

Їй стало відомо, що на спадкове майно ОСОБА_3 претендує рідний брат ОСОБА_4 - ОСОБА_9 . Під час розгляду справи, ОСОБА_9 помер, у зв`язку з чим позовні вимоги пред`явлено до його правонаступника - спадкоємця, дружини ОСОБА_2 .

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання недійсним шлюбу та усунення від права на спадкування за законом, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повне задоволення, заявлених нею позовних вимог та стягненні з відповідача на її користь понесених судових витрат.

При цьому, позивач наголошує на тому, що шлюб її сестра ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 фіктивно з метою усиновити дитину, хлопчина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після укладення фіктивного шлюбу та усиновлення дитини її сестра не проживала однією сім`єю із чоловіком ОСОБА_4 , спільного господарства не вели, її сестра ОСОБА_3 одна проживала з усиновленою дитиною в будинку АДРЕСА_1 , який вона отримала у спадок після смерті її брата ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер усиновлений сестрою син ОСОБА_8 і після його смерті захворіла сестра ОСОБА_3 і в період її хвороби позивач доглядала за хворою, а після її смерті поховала сестру, в той час, як чоловік ОСОБА_4 у цей період часу зловживав спиртними напоями, допомоги хворій дружині не надавав, скориставшись її хворобливим станом зареєструвався у будинку сестри, Після поховання ОСОБА_3 її фіктивний чоловік ОСОБА_4 проживав у будинку померлої, оскільки не мав де жити, помер останній ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку сестри ОСОБА_3 .

Скаржник зазначає, що суд прийняв до уваги і поклав в основу рішення показання свідків сторони відповідача: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які стверджували, що позивач ОСОБА_1 не мала жодного відношення до родини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і допомоги у вихованні їх сина, житті родини не брала. При цьому, позивач вважає, що твердження цих свідків спростовуються наданими позивачем доказами, вказуючи на те, що саме позивач ОСОБА_1 була заявником щодо смерті у ІНФОРМАЦІЯ_4 сина сестри ОСОБА_8 , що підтверджено копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №104 від 10.10.2011, наявними у позивача оригіналами свідоцтва про смерть сестри ОСОБА_3 , документами на майно, що за життя належало ОСОБА_3 - свідоцтвами про спадщину, державними актами на земельні ділянки, свідоцтвами про укладення шлюбів сестрою з ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , документами, які підтверджують факт поховання сестри, подальшого ремонту та утримання належного сестрі домоволодіння. Факт родинних відносин, поховання членів родини підтверджено, також рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2017 року (справа №177/1477/16-ц).

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Терновську О.А., які, кожна окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_3 » (а.с. 7, 12).

01.09.1984 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_14 , змінивши прізвище на « ОСОБА_3 », а 24.05.1991 шлюб було розірвано, що підтверджено копіями свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №0 (а.с.13, 63, 64-65).

Від вказаного шлюбу була народжена дитина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, з відміткою про смерть (а.с. 74).

16.08.1991 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », яким іменувалася до дня смерті, що підтверджено копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (а.с. 7, 14).

Сторони в ході судового засідання стверджували, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усиновили дитину, хлопчика, віком близько 4 років - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказана обставина визнана учасниками справи, зазначена в їх заявах по суті справи, а тому, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Крім цього, даний факт підтверджували в ході судового засідання свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер, що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією актового запису про смерть (а.с. 61-62).

Як слідує з довідок Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 15.03.2018 та 21.03.2018, за адресою: АДРЕСА_1 , в різний період часу, були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною адресою з 01.11.2013 (а.с. 106-110).

Згідно з вказаних довідок, на момент смерті ОСОБА_8 , з ним за цією адресою проживали мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 , а на момент смерті ОСОБА_3 , з нею проживав її чоловік ОСОБА_4 (а.с. 108-109). На момент смерті ОСОБА_4 , - ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживав у вказаному будинку один (а.с. 10-11, 110).

За життя ОСОБА_3 мала право власності на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7576 га (а.с. 15, 37) та 3, 7607 га (а.с. 38), що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку, в тому числі на ім`я ОСОБА_6 , який містить відмітку про перехід права власності до ОСОБА_3 в порядку спадкування.

Також, їй належало право користування земельною ділянкою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою Лозуватської сільської ради №918 від 21.03.2018, наданою на підставі записів земельно-шнурової книги (а.с. 111).

Будь-яких належних та допустимих доказів належності ОСОБА_3 іншого майна, в тому числі житлового будинку АДРЕСА_1 , суду не надано.

Після смерті ОСОБА_3 , її чоловік, ОСОБА_4 , проживаючи з нею на момент відкриття спадщини, прийняв її в силу ч.3 ст.1286 ЦК України, оскільки до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини не звертався, що встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2017 про встановлення факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 8-9).

ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджено копією рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2017 (а.с. 8-9).

Після смерті ОСОБА_3 , її чоловік продовжив проживати у будинку АДРЕСА_1 , здійснювати фактичне володіння ним, що додатково до довідки з місця проживання підтверджується розрахунковими книжками на комунальні послуги (а.с. 75-76, 79-80, 106, 108,110).

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася позивач ОСОБА_1 та брат померлого- ОСОБА_9 , що підтверджено постановою державного нотаріуса від 09.06.2016 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 помер, його спадкоємцем стала дружина ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_9 (а.с. 141-145).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про визнання шлюбу недійсним, дослідивши надані сторонами докази, допитавши свідків сторін, виходив з недоведеності позивачем фіктивності вказаного шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки шлюб тривав більше як 22 роки та був збережений після усиновлення дитини, досягнення нею повноліття та навіть після смерті усиновленої дитини, подружжя спільно проживало до самої смерті ОСОБА_3 , вело спільне господарство, піклувалися один про одного та забезпечували один одного та у зв`язку з недоведеністю позивачем факту порушення вказаним шлюбом її прав як особи, яка має право звернення до суду з даним позовом, лише за умови порушення її прав у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу.

Відмовляючи позивачу в задоволенні її позовних вимог щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який прийняв її після смерті ОСОБА_3 , суд виходив з того що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про визнання шлюбу недійсним, в задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та не може погодитись із доводами позивача, щодо незаконності, оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону.

Відповідно до ст. 12, 13 Кодексу про шлюб та сім`ю, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (укладення шлюбу), шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 15 КпШС визначено, що для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Згідно зі ст. 45 КпШС, шлюб може бути визнаний недійсним в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Зі змісту ст. 46 КпШС слідувало, що шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на час розгляду судом справи відпали ті обставини, які в силу закону були перешкодою до його укладення. Шлюб вважається дійсним з моменту, коли відпали ці обставини.

З позовом про визнання шлюбу недійсним могли звертатися один з подружжя, прокурор, а також особи права яких порушені (ст. 47 КпШС). Відповідно до ст. 48 КпШС, шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення.

Відповідно до ст. 49 КпШС, визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов`язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. До відносин щодо майна, нажитого за час недійсного шлюбу, застосовуються правила Цивільного кодексу Української РСР.

01.01.2004 набрав чинності Сімейний кодекс України.

Оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжував існувати після 2004 року, до спірних правовідносин суд першої інстанції, також застосував норми СК України, які містять аналогічні норми щодо добровільності шлюбу, вільного волевиявлення кожного з подружжя при його укладенні, підстав та наслідків його недійсності.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно зі ст.40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.42 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Так, суд першої інстанції, перевіряючи доводи позивача ОСОБА_1 щодо фіктивності укладеного шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допитав свідків: ОСОБА_23 (матір позивача), ОСОБА_24 , ОСОБА_25 (двоюрідні сестри позивача), ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_27 (сусіди подружжя ОСОБА_3) , ОСОБА_11 (двоюрідна сестра ОСОБА_3 ) ОСОБА_10 , і в сукупності з іншими дослідженими доказами, дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені і оцінені судом докази повністю спростовують спростовують твердження позивача про фіктивність укладеного шлюбу, що ОСОБА_4 проживав окремо від ОСОБА_3 , не працював, про їх сім`ю не дбав, після смерті сина за хворою дружиною не доглядав.

Свідок ОСОБА_26 , яка проживала з подружжям ОСОБА_3 на одній вулиці, підтвердила суду ту обставину, що при житті ОСОБА_3 скаржилася їй на зловживання чоловіком ОСОБА_4 алкогольними напоями, при цьому намірів щодо припинення з ним шлюбу не висловлювала.

Допитом свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , які були сусідами подружжя ОСОБА_3 , ОСОБА_11 - двоюрідної сестри ОСОБА_3 , суд встановив, що подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , як звичайна родина, в їх сім`ї виховувався усиновлений хлопчик ОСОБА_8 Між подружжям існували звичайні сімейні стосунки, вони підтримували один одного, разом виховували сина, вели господарство та обробляли город.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в період її спільної роботи з ОСОБА_8 , сином подружжя ОСОБА_3 , останній добре відзивався про батька, піклувався про обох батьків. Після того, як захворіла ОСОБА_3 , її доглядав чоловік ОСОБА_4 та сестра брата ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_11 надала суду аналогічні показання, показанням свідка ОСОБА_10 .

На факт фіктивності шлюбу подружжя ОСОБА_3 в ході судового засідання вказували свідки ОСОБА_23 , яка є матір`ю позивача, а також двоюрідні сестри позивача ОСОБА_31 та ОСОБА_25 , однак суд показання цих свідків розцінив критично, зазначивши у рішенні, що вони є родичами позивача, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_31 і ОСОБА_25 не заперечували того факту, що повідомлені ними обставини відомі їм зі слів тітки ОСОБА_23 .

Суд першої інстанції надав перевагу свідченням свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , зазначивши в судовому рішенні, що ці свідки не мають жодної заінтересованості в результатах розгляду справи, тоді, як свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_31 та ОСОБА_3 є родичами позивача, та мають зацікавленість у результатах розгляду справи.

Враховуючи, наведені вище обставини, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги і поклав в основу рішення показання свідків сторони відповідача, та критично віднісся до показань свідків з боку позивача, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо та у їх сукупності.

В оскаржуваному судовому рішенні суд навів мотиви неврахування показань свідків сторони позивача, що повністю відповідає вимогам ч.3 ст.89 ЦПК України.

Як правильно зазначив суд, факт реєстрації ОСОБА_4 в будинку його дружини ОСОБА_3 лише з листопада 2013 року, не спростовує факту його фактично проживання з ОСОБА_3 та їх сином за вказаною адресою в період їх шлюбу, що було доведено перед судом сукупністю досліджених судом доказів.

Твердження позивача про те, що нею здійснено витрати на поховання ОСОБА_3 , підтверджені розрахунковими документами та поясненнями свідка ОСОБА_33 , яка показала, що ці кошти ОСОБА_1 брала в неї в борг, не спростовують факту існування шлюбних (сімейних) відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та не є підставою для визнання шлюбу недійсним.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що шлюб, який тривав більше 22 років та припинився у зв`язку зі смертю одного з подружжя, - ОСОБА_3 не можна визнати фіктивним, оскільки позивачем не було доведено, що жоден з подружжя ОСОБА_3 не мав наміру на створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, а шлюб було укладено тільки з метою усиновлення дитини.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції і кожному з них суд надав відповідну правову оцінку, зазначену у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, доводи позивача ОСОБА_1 фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: