Справа № 201/5754/20
Провадження № 2/201/2445/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 жовтня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Кравченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 17 червня 2020 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 239 490,45 грн. - заборгованість за кредитом, з яких: 216 638,87 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 22 851,58 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 592,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 13 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є «АТ КБ «Приватбанк») із метою отримання банківських послуг , у зв`язку з чим підписав заяву. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначено у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 03 вересня 2019 року , отримав картку типу преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.). Зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах визначених в паспорті споживчого кредиту та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, процентів за користування кредитом, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02 квітня 2020р. становить 282 910,96 грн., з яких 239 490,45 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі: 216 638,87 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 22 851,58 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8 156,67 - заборгованість за нарахованими відсотками; 35 263,84 заборгованість за простроченими відсотками. Тому позивач просив суд стягнути на його користь 239 490,45 грн., а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 592,36 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 червня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.66).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.67).

До суду 10 липня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.68).

Ухвалою судді від 10 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.69-70).

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Єрмолов Є.М. в позовній заяві просив у разі неявки в судове засідання представника, розглянути справу за їх відсутності, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13 травня 2016 року. Підписавши анкету-заяву від 13 травня 2016 року, відповідач погодився з запропонованими йому Умовами та Правилами надання банківських послуг, які разом з заявою складають договір про надання банківських послуг від 13 травня 2016 року.

В тексті анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становить договір про надання банківських послуг на підставі ст. 634 ЦК України. Відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами банку, екземпляр якого отримав шляхом самостійного роздрукування. Зі змінами Умова та Правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua. При використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання цієї анкети-заяви такий підпис прирівнюється до власноручного підпису.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

В позовній заяві АТ КБ ПриватБанк просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 13 травня 2016р. в розмірі 239 490,45 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі: 216 638,87 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 22 851,58 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості за договором від 13 травня 2016 року, відповідність розрахунку не була спростована відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача.

Судом встановлено, що 13 травня 2016 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) .

В кінці довідки відповідач підписом погодив наступне: «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування. Підтверджую отримання мною всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до моїх потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для мене, в тому числі в разі невиконання мною зобов`язань за таким договором».

Як зазначає позивач, підписавши паспорт споживчого кредиту від 14 березня 2019р., відповідач отримав картку типу преміальна картка World Black Edition з максимальним кредитним лімітом до 400 000 грн. 07 березня 2019 року було встановлено кредитний ліміт 100 000 грн., а 21 березня 2019 року було встановлено кредитний ліміт 200 000 грн. інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується довідкою банка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 22).

Так, підписана відповідачем довідка про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) містить наступні умови:

Тип кредиту відновлювана кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці;

Сума ліміту до 400 000 грн.;

Строк договору, місяців 240 місяців;

Пільговий період до 55 днів;

Процентна ставка: упільговий період 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду 37,2 % річних, тип процентної ставки фіксована, розрахунок процентної ставки виходячи з 360 днів у році;

Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 74,40 % річних для карти World Black Edition .

Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування карткового рахунку. Заперечень щодо підпису довідки (паспорту споживчого кредиту) відповідачем не надано.

Підписання відповідачем довідки про умови кредитування (паспорту споживчого кредиту) є належним доказом ознайомлення його з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 23.12.2019р. у справі №572/1169/17, від 12.02.2020р. у справі №382/327/18.

Позивачем надані розрахунок заборгованості за договором від 13 травня 2016 року, виписка з карткового рахунку відповідача вказують на отримання ОСОБА_1 кредитної картки, використання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012 р. № 578/5.

Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування.

Відповідно до Постанови Національного банку №705 від 05.11.2014р. Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу картки на ім`я ОСОБА_1 третім особам.

Отже, банком на підтвердження позовних вимог надані належні та допустимі докази, а саме, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідка про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), довідка про встановлений ліміт та видані кредитні картки, виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості за договором.

Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем іншими належними доказами.

Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення договору, ОСОБА_1 користувався наданими банком кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, проте допустив прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту, а тому заборгованість 02 квітня 2020 року була винесена на прострочку, а отже відповідач, повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконав, чим порушив вимоги ст.ст.1049, 1054 ЦК України, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У довідці про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) від 14 березня 2019 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом по карті World Black Edition -0,00001% річних у межах пільгового періоду та 37,2% річних за межами пільгового періоду, а також процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 74,40% річних.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 13 травня 2016 року станом на 02 квітня 2020 рік в розмірі 239 490,45 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141ЦП України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 592,36 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 13 травня 2016 року в розмірі 239 490(двісті тридцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) грн.45 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі:

216 638(двісті шістнадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн.87 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту,

22 851(двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят одна) грн. 58 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 592 (три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 36 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова