Справа № 490/5939/20
н/п 2/490/3648/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А
08 жовтня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного Товариства Банк "Фінанси та кредит", третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Руда Оксана Миколаївна про визнання договору іпотеки недійсним,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому просила визнати недійсним договір іпотеки нежитлової адміністративної будівлі під літерою О-1Ю, загальною площею 371,7 кв.м., яка розташована пор АДРЕСА_1 , укладений 20.12.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. за номером 2021 від 20.12.2007 року.
За іпотечним договором від 20.12.2007 року, укладеним ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 , остання, в забезпечення повернення кредитних коштів, виданим за договором про відкриття кредитної лінії № 419-2007 від 20.12.2007 року, як непоновлювана кредитна лінія в сумі 800 000 гривень у строк до 19.12.2022 року, передає предмет іпотеки-нежитлову адміністративну будівлю під літерою о-1, загальною площею 371,7 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2007 року.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2007 року, за приватним підприємцем ОСОБА_1 визнано право власності на адміністративну будівлю літери О-1, загальною площею 371,7 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст.1ГПК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками в сфері господарювання.

За приписами ст.2 ГПК , учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єкта господарювання та здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю є діяльність суб`єкта господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно- господарські та внутрішньогосподарські відносини.

При цьому, господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності ( ст.3 ГПК України ).

Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі і з інших підстав.

Із урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими.

Спір про виконання позичальником - фізичною особою - підприємцем господарського кредитного договору, господарське зобов`язання за яким забезпечене іпотекою комерційної нерухомості такого позичальника належить до юрисдикції господарських судів.

Позивачка просила визнати недійсним зобов`язання за укладеними нею договором іпотеки. При цьому в договорі відображено статус позивачки як фізичної особи , тоді як вона є власником нежитлової адміністративної будівлі, яка належить їй як приватному підприємцю, тобто при підписанні його фізичною особою, не зазначаючи про статус іпотекодавця як суб`єкта господарювання.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України ,людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Водночас лише та обставина, що фізична особа - підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

Виписане відповідає правовій позиції ВП ВС у постанові від -7.04.2020 року у справі за номером 743/534/16-ц.

Вимогами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За такого, у прийнятті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного Товариства Банк "Фінанси та кредит", третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Руда Оксана Миколаївна про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з вказаними вимогами в порядку господарського судочинства.

Повернути позивачу судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений 18.09.2020 року у АТ КБ "ПриватБанк" за квитанцією №0.0..1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова