Справа № 462/1512/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що є власниками спірної квартири. Відповідач, який є двоюрідним братом ОСОБА_2 , не проживає у даній квартирі з 2010 року, не несе витрат по її утриманні. Просять позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив.

Однак, відповідач подав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав повністю.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 12,15/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Левандівка» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1958 року народження /співвласник/, ОСОБА_2 , 1963 року народження /співвласник/ та ОСОБА_4 , 1983 року народження, ОСОБА_5 , 2014 року народження, ОСОБА_3 , 1983 року народження /а.с.17/.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно актів, складених ЛКП «Левандівка» від 19.09.2019 р., 14.11.2019 р. та 13.02.2020 р., ОСОБА_3 , який зареєстрований у спірній квартирі, фактично не проживає за даною адресою з 2010 року/а.с. 22, 23, 24/.

Власник згідно ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім`ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності.

Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім`ї користування жилим приміщенням.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Як вбачається із матеріалів справи та таке підтвердив відповідач у своїй заяві, ОСОБА_3 подарував належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 /договір дарування від 20.08.2018 р. а.с.16/, а Західний Д ОСОБА_6 М ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку /договори дарування від 20.08.2018 р. а.с.19, 21/, де і проживає ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, зокрема, що припинення права власності особи на житлове приміщення припиняє право членів її сім`ї на користування спірною квартирою,суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264,265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 /, який зареєстрований на АДРЕСА_3 / таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований на АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 / та ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН НОМЕР_6 / по 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, визначені ст. 354, 355 ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що даний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Текст рішення суду складений 29 квітня 2020 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.