ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1062/19

Головуючий у першій інстанції - Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/584/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

Треті особі, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січян 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

місце ухвалення судового рішення - м. Бахмач Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 03 лютого 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після остаточного уточнення якого просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 70705 грн. 00 коп. в рахунок компенсації належної їй 1/2 частини всього майна, що являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя та витрати понесені по сплаті судового збору та наданні правової допомоги (а.с. 2-6, 36-37, 86-87).

ОСОБА_1 посилалась, що з 22 листопада 2008 року вона з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину.

За час спільного життя у шлюбі ними було придбано за рахунок спільних коштів спільне майно - автомобіль марки ВАЗ 2107 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , причеп легковий марки ПА ,004 2014 року випуску, трактор колісний марки FOTON FT244 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , яке підлягає розподілу як спільне сумісне майно подружжя, набуте за час перебування у шлюбі.

Відповідач на автомобілі ВАЗ 2107 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності та предметом спору, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з якою встановлено, що відновлення даного автомобіля є більш затратним, ніж його ринкова вартість.

Відповідач без її відома та згоди продав без належного переоформлення причеп марки ПА,004 2014 року випуску, що також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що згідно наданих представником відповідача відомостей щодо вартості спірного майна середня ринкова ціна автомобіля марки ВАЗ 2107 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 становить 29352 грн. 00 коп., причепа легкового марки ПА 004 2014 року випуску - 6058 грн. 00 коп., купівельна вартість трактора колісного марки FOTON FT244 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 становить 106 000 грн. 02 коп., а тому просить стягнути з відповідача 1/2 частину вартості зазначеного майна, що складає 70705 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 70705 грн. 00 коп. в рахунок компенсації належної їй 1/2 частини майна, що являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильтне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в резолютивній частині рішення судом не зазначено, за яке саме майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, стягнута грошова компенсація, а у мотивувальній частині рішення відсутні мотиви відхилення доказів, наданих відповідачем.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність прав третіх осіб на частку спірного майна, набутого внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та сімейного бюджету, оскільки факт проживання сторін у справі та третіх осіб, ведення спільного господарства підтверджується довідкою Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 23.05.2019 року.

Апелянт вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірне майно було набуто сторонами за рахунок спільинх коштів подружжя, оскільки позивачем не надано доказів свого доходу, у той час як відповідач надав докази про свої доходи та про доходи свої бітьків, проте ці надані відповідачем докази судом не були прийняті до уваги.

Висновок суду першої інстанції на підставі довідки Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 07 серпня 2019 року про умисне пошкодження відповідачем спірного автомобіля є безпідставним. Постановою слідчого Бахмацького відділу поліції ГУНП у Чернігівській області від 28 вересня 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000462 від 20 червня 2019 року , а копія постанови направлена до Бахмацького відділу поліції для вирішення питаннння про про притягнення водія ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності.

Постановою Бахмацького районного суду від 13 листопада 2019 року вину ОСОБА_6 у скоєнні ДТП, який керував автомобілем у стані алкогольного сп`ягніння та внаслідок цієї ДТП пошкоджений автомобіль відповідача. Провадження у цій справі закрито на підставі ч. 5 ст. 38 КУпАП. Тобто винна у скоєній ДТП та пошкодженні автомобіля особа встановлена та притягнута до адміністративної відповідальності.

Висновок суду про врахування середньо-ринкової вартості автомобіля є безпідставним, оскільки він надав суду висновок субєкта оціночної діяльності про утилізаційну вартість залишків спірного автомобіля після ДТП, яка становить 6864 грн.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не подавали.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено придбання спірного майна спільно з третіми особами внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та спільного бюджету, тобто не доведено право третіх осіб на частку спірного майна, та прийшов до висновку, що лише фактичне спільне проживання як таке не є безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його батьків - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

За висновком суду спірне майно є спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і підлягає поділу на підставі ст.ст. 69, 71 СК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 69 СК України встановлено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч.1 та ч. 2 ст. 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2008 року згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 13), який розірвано рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2018 року (а.с.15-16).

Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14).

Як убачається з довідки Територіального сервісного центру № 7444 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області № 31/25/16-88 від 20 лютого 2018 року, за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва від 22 жовтня 2009 року, та причіп ПА 004, д.н.з. НОМЕР_4 - 17 березня 2015 року на підставі акту прийому-передачі на підставі реєстрації транспортного засобу (а.с. 17, 20, 21).

Згідно інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області № 01-13-29/1849 від 17 квітня 2019 року (а.с.18-19) згідно даних уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи за ОСОБА_2 20 серпня 2015 року зареєстровано трактор колісний марки FOTON FT244 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б безсумнівно підтвердили, що вищевказані автомобіль, причіп та трактор придбані за кошти батьків відповідача. Наявні у справі довідки про доходи третіх осіб у цій справі самі по собі підтверджують лише наявність доходу та його розмір, проте не підтверджують, що належні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кошти були джерелом придбання спірного майна.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідно до оголошень в інтернет-ресурсах вартість автомобіля марки ВАЗ 2107 1997 року випуску становить 35667 гривень, вартість причепа легкового 2014 року випуску - 18480 гривень, вартість трактора колісного марки FOTON FT244 2013 року випуску - НОМЕР_5 гривень (а.с. 22-24).

Видатковою накладною № КнтРНк-06222 від 4 грудня 2014 року та чеком № 6384 підтверджується оплата покупцем ОСОБА_2 міні-трактора FOTON FT244 вартістю 106000 грн. 02 коп. (а.с. 46).

Згідно наявних у матеріалах справи на а.с. 45 довідок Виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 635 та 636 від 23 травня 2019 року, у будинку АДРЕСА_1 з 22 грудня 2005 року по 22 листопада 2008 року зареєстовані та проживали ОСОБА_2 та його батьки ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , а з 18 лютого 2009 року по 11 серпня 2018 року за вказаною адресою була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 разом с сином ОСОБА_7 .

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом також встановлено, що 19 червня 2019 року в с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області по вулиці Б. Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який отримав механічні пошкодження, про що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 20 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. Зазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, що підтверджується довідкою Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області № 10444/124/44-2019 від 7 серпня 2019 року (а.с.82)

Згідно звіту № 1 про оцінку автомобіля ВАЗ 2107 ЗНГ номерний знак НОМЕР_1 від 27 серпня 2019 року утилізаційна вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 складає 6864 грн. 00 коп., а середня ринкова вартість автомобіля, що перебував у користуванні відповідача становить 29352 грн. 00 коп. (а.с.89-92, 104-126)

Відповідно до звіту про оцінку майна: КТЗ-причіп до легкового автомобіля ПА Модель 004 2014 року випуску від 12 серпня 2019 року (а.с. 93-100, 127-150) вартість КТЗ-причепа легкового ПА, державний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, становить 6058 грн. 00 коп.

На спростування зазначених обставин позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно підтвердили, що за період з часу укладення шлюбу з 22 листопада 2008 року і станом на 24 жовтня 2018 року джерелом надходження коштів на придбання спірних транспортних засобів були також і кошти батьків відповідача ОСОБА_2 (третіх осіб у справі), або їх спільна сумісна праця, спільне ведення домашнього господарства та спільний бюджет із сім`єю позивача. Також не доведено наявності якихось інших, належних третім особам, коштів, що могли би бути або були використані для придбання цих транспортних засобів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що спірні транспортні засоби придбані у період шлюбу і є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до ст. 60, 61 СК України, оскільки матеріали справи не містять належних і достовірних документальних доказів, які б підтвердили, що спірне майно придбано за особисті кошти одного з подружжя, а згідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Твердження апелянта, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, не підтверджений ніякими належними і допустими доказами, які б безспірно і достовірно спростували презумпцію права спільної сумісної власності майна, набутого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період перебування у зареєстрованому шлюбі.

Апеляційний суд враховує, що спірне майно сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Посилання апелянта на те, що треті особи по справі мають часткове право на спірне майно апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки самі по собі довідки про склад сім`ї та спільне місце реєстрації, довідки про доходи третіх осіб та наявність на праві приватної власності земельних ділянок не підтвердити факт спільного придбання спірних транспортних засобів подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з батьками відповідача.

Відповідачем не надано суду першої інстанцїї і не представлено апеляційному суду належних і документальних доказів, які безсумнівно підтвердили участь батьків відповідача у придбанні спірного майна, оскільки з наданих відповідачем документів не вбачається, що ОСОБА_3 або ОСОБА_4 придбавали або є власниками спірного майна.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач здійснив пошкодження частини спірного майна, (див. пункт 30), а іншою частиною продовжує користуватись на власний розсуд без згоди позивача, то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості пошкодженого автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 29352 грн, зважаючи на таке.

Стягуючи на користь позивача компенсацію за автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , виходячи з його вартості у сумі 29352 грн, судом не було враховано, що на час вирішення справи автомобіль був пошкоджений внаслідок дорожньо транспортної пригоди, є непридатним для використання і його утилізаційна вартість становить 6864 грн. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б підтверджували, що відповідач без відома і згоди позивача продовжує користуватись спірним автомобілем і що автомобіль перебуває у належному технічному стані.

Перевіряючи аргумнти скарги, апеляційним судом встановлено, що постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2019 року визначено, що 19 червня 2019 року у с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області ОСОБА_6 , керував автомобілем ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_6 в стані алкогольного сп`яніння та виїхав на зустрчну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.2.9а) та п. 10.5 Правил дорожнього руху та скоїв адімністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечував наявності своєї вини (а.с. 189).

Зазначене судове рішення набрало законної сили і підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиціальним при розгляді даної цивільної справи.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що відповідачем ОСОБА_2 достовірно підтверджений факт пошкодження спірного автомобіля іншою особою, що виключає вину відповідача у скоєній ДТП, а тому вартість пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 необхідно враховувати на підставі звіту № 1 про оцінку автомобіля ВАЗ 2107 ЗНГ н.з. НОМЕР_1 , яка складає 6864 грн., а не середньо-ринкову його вартість.

Таким чином, вартість грошових коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації належної їй 1/2 частини майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,складає 59461 грн. ((106000 грн. - вартість міні-трактора + 6058 грн. - вартість причепа + 6864 грн. - вартість пошкодженого автомобіля)х 1/2).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2020 року підлягає зміні із зменшенням суми стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок компенсації їй 1/2 частини майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, з 70705 грн. до 59461 грн. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2020 року змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок компенсації їй 1/2 частини майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, з 70705 грн. до 59461 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: