Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4357/17 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 43 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/4357/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, про скасування розпорядження та рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування реєстрації права на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 20 серпня 2019 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 30 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому, з урахуванням уточнень від 13.12.2017 (а.с. 84-87 т. 1) просили: визнати незаконним та скасувати п. 1.18 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 251 від 06.05.2015, яким вирішено змінити договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_8 на ОСОБА_4 ; визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради (далі Управління) та видане Управлінням свідоцтво № 64319 від 15.07.2016 про право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спірну квартиру; скасувати запис реєстратора Русецького І.В. від 28.07.2016 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зазначену квартиру, індексний номер: 30680769; зобов`язати Департамент реєстрації Житомирської міської ради внести запис про скасування вищевказаного запису державного реєстратора.

Обґрунтовували вимоги тим, що їх позбавили на участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 , на яку вони мають право згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Послалися на судові рішення у справі № 295/8985/15-ц.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження про приватизацію Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64319 від 15.07.2016. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво №64319 від 15.07.2016 про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі (а.с. 138-146, 155-158 т. 2) ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині визнання незаконними і скасування розпорядження Управління та виданого останнім свідоцтва № 64319 від 15.07.2016 про право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спірну квартиру та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що судом безпідставно покладено в основу ухваленого рішення показання свідка ОСОБА_9 (свекрухи позивачки), яка є зацікавленою особою та в судовому засіданні надавала суперечливі показання. Наявні у матеріалах справи докази, на його думку, свідчать про те, що позивачі з 2013 року не користувались спірним житлом, витрати на його утримання не несли. Відомості про місце знаходження ОСОБА_1 до 2018 року у справі відсутні, а висновки суду про те, що ОСОБА_6 постійно проживав у спірній квартирі суперечать письмовим доказам, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки. Крім того, тривала відсутність позивачів у квартирі без поважних причин не заперечувалась останнім та іншими учасниками справи.

У відзиві позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_10 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та правильність висновків суду першої інстанції (а.с. 187-189 т.2).

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_7 ОСОБА_11 , представник ОСОБА_5 ОСОБА_12 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав.

Представник позивачів ОСОБА_13 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради просив розглядати справу без його участі та врахувати інтереси дитини.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

За змістом частини четвертої статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.05.2015 року № 251 внесено зміни у договір найму жилого приміщення та відкрито особовий рахунок ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_8 .

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 визнано такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 89 т. 1).

Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради прийнято розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1 № 64319 від 15.07.2016 року (а.с. 173 т. 1).

На підставі цього розпорядження відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 15.07.2016 року отримано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 (а.с. 90 т.1).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.09.2016 року зазначене заочне рішення скасовано. В подальшому, 30.10.2017 року позов залишено без розгляду за заявою позивача ОСОБА_4 (а.с. 88, 88 зв. т.1)

Згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчужили квартиру ОСОБА_7 (а.с. 160-162 т. 1).

Крім того, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувають справи: 295/4790/18 за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу; 295/11032/18 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом.

Право на приватизацію житла з числа державного житлового фонду позивачі не реалізували.

Вирішуючи спір, суд встановив, що проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 у спірній квартирі на час її приватизації носило характер постійного.

Тимчасова відсутність у спірній квартирі, не свідчить про те, що позивачі втратили право на користування нею, оскільки така відсутність була обумовлена об`єктивними причинами та не свідчить про втрату їх інтересу до спірного житла.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, зокрема визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64319 від 15.07.2016 і свідоцтва №64319 від 15.07.2016 про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно приватизували зазначену квартиру, оскільки внаслідок таких дій, незаконно були позбавлені права на приватизацію цієї ж квартири інші особи, які постійно проживали у ній.

Зазначений висновок є правильним, оскільки він ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах та відповідає встановленим судом обставинам.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст. ст. 64, 103, 106 ЖК Української РСР, ч.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та дійшов обґрунтованого висновку про підставність позову.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного врахування судом показів свідка ОСОБА_9 , яка є зацікавленою, на думку скаржника, у розгляді справи, є необґрунтованими. Такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Окрім того, суд зазначив, що даний свідок, як і свідок ОСОБА_16 не надали чіткого підтвердження проживання осіб у спірній квартирі у різні періоди.

Разом з тим, суд обґрунтував свої висновки про проживання відповідачів у квартирі у спірний період, право на користування нею та приватизацію цього житла наявністю інших доказів, які підтверджують такі обставини.

Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , як члени сім`ї надавали дозвіл на переоформлення особового рахунку, а саме визнання наймачем ОСОБА_4 за раніше укладеним договором найму після смерті попереднього наймача. Дійсність таких заяв не спростована у судовому засіданні.

Також, вищезазначені особи були зареєстровані у спірній квартирі і зняті з реєстрації місця проживання на підставі заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016, яке у подальшому ухвалою цього ж суду від 07.09.2016 було скасовано, а ухвалою від 30.10.2017 позов ОСОБА_4 про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, залишено без розгляду. Реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 відновлено із збереженням дати початкової реєстрації (а.с. 63 т.2, а.с. 88, 88 зв, 89 т.1).

Суд правильно у рішенні зазначив, що надані акти КП «ВЖРЕП-14» Житомирської міської ради від 10.11.2014 року, 07.04.2015 року, 21.05.2015 року, 05.09.2016 року, 21.09.2016 року про відсутність цих осіб у спірній квартирі не є достатніми доказами для отримання висновку про їх не проживання, оскільки наведена в цих актах інформація свідчить лише про відсутність позивачів у спірній квартирі у конкретний час та день, та сама по собі не доводить обставин про не проживання позивачів у квартирі без поважних причин.

Крім того, матеріали справи містять копію рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2016 у справі № 295/8574/15-ц за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, у якому зазначено, що відповідачі просили залучити третіми особами у цій справі всіх проживаючих у квартирі ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 (а.с. 8 т. 1).

Також, ОСОБА_1 звертався з приводу відновлення газопостачання до спірного житла, що підтверджується відповіддю Регіональної газової компанії «Житомиргаз» від 01.09.2016 (а.с. 61 т.2). Згідно з повідомленням ГУНП в Житомирській області від 13.08.2019 року в період часу з 01.03.2016 року по час надання відповіді, за адресою: АДРЕСА_2 здійснено виклики наряду поліції: ОСОБА_1 три виклики, ОСОБА_4 один виклик.

Таке свідчить про те, що позивачі протягом всього часу свого інтересу до спірної квартири не втрачали, від своїх прав на приватизацію частини житла у ній не відмовлялись.

Будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивачі без поважних причин до моменту приватизації не проживали в спірному житловому приміщенні відповідачі суду не надали.

З аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 Житлового кодексу України, статті 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Отже, враховуючи відсутність судового рішення про визнання позивачів, такими, що втратили право на житло, відсутність достатніх доказів про наявність у позивачів іншого постійного місця проживання, відновлення реєстрації їх місця проживання у спірному житлі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо права позивачів на участь у приватизації спірного житла та позбавлення їх такого відповідачами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність рішення суду не впливають.

Рішення суду першої інстанції, яке переглядалось колегією суддів у оскаржуваній частині, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 квітня 2020 року.