Справа № 201/6897/19
Провадження № 2/201/635/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Кравченко Н.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 червня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29 липня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, яку відповідач зобов`язалася повернути у такій самій сумі за першою його вимогою. На неодноразові звернення до відповідача стосовно повернення коштів, остання кошти не повернула, тому просив суд стягнути з відповідача грошові кошти еквівалентно по курсу НБУ у розмірі 260 000 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 червня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.4)

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.5).

До суду 27 червня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 6).

Ухвалою судді від 01 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики (а.с. 7-8).

09 вересня 2019 року ухвалою суду відмовлено у затвердженні мирової угоди укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики (а.с.25-26).

В судовому засіданні від 10 жовтня 2019 року винесено ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року залишена без змін (а.с. 47-48, 98-100).

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

29 липня 2009 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі що еквівалентно 10 000 доларів США, в національній валюті, які зобов`язалася повернути за першої вимоги ОСОБА_1 (а.с.3).

27 вересня 2020 року відповідачем на адресу суду направлено нотаріально засвідчену заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.117).

Відповідно ч. 1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушенні, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики. задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 76-78, 81, 263 - 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,) позику в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що еквівалентно курсу Національного Банку України 260 000 (двісті шістдесят тисяч ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,) сплачений останнім судовий збір в розмір 2 600 (дві тисячі шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова