Справа № 2-1969/11
Провадження № 4-с/761/145/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Мехеда А.С.

скаржник ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ в м. Києві Васильєва С.С., Ярмоленко К.Ю., ПАТ «КБ «Надра» про визнання дій та рішень неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва Сергія Сергійовича (далі по тексту - державний виконавець), Головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни (далі по тексту - Головний державний виконавець), стягувач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - стягувач), відповідно до якої просив визнати незаконними та протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2016 ВП № 52265493; скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 52265493 від 20.09.2016; скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника від 25.01.2017, винесену у виконавчому провадженні № 52265493;скасувати постанову Головного державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.03.2020, винесену у виконавчому провадженні № 52265493; зобов`язати Головного державного виконавця повернути виконавчий лист № 2-1969/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 25.05.2013 стягувачу буз виконання.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - Відділ) перебуває виконавче провадження № 52265493, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-1969/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 25.05.2013 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на корить Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму боргу за кредитним договором № 81/П/73/2008-840 від 12.03.2008 в розмірі 172 223, 55 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 379 510, 67 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700, 00 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 120, 00 грн., а всього на загальну суму 1 381 330, 67 грн.

20.09.2016 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 52265493.

25.01.2017 постановою державного виконавця накладено арешт на все майно скаржника.

05.03.2020 постановою головного державного виконавця накладено арешт на грошові кошти скаржника.

Внаслідок виконання вказаної постанови з банківського рахунку скаржника були списані грошові кошти, після чого останнього вперше стало відомо про наявність зазначеного виконавчого провадження.

Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.03.2020 скаржником було виявлено, що державним виконавцем було прийнято до виконання виконавчий лист № 2-1969/11, строк пред`явлення до виконання якого сплив ще 24.01.2013.

За таких обставин, державний виконавець мав би відмовити у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, однак в порушення норм в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», відкрив виконавче провадження.

Вказані дії виконавця скаржник вважає протиправними, а постанову про відкриття виконавчого провадження - незаконною.

Крім того, інші постанови про арешт майна та коштів боржника, які винесені в рамках зазначеного виконавчого провадження, відкритого з порушенням норм чинного законодавства, скаржник також вважає незаконними та просить скасувати.

Крім того, скаржник просив поновити йому строк на оскарження зазначених постанов, оскільки про наявність відкритого виконавчого провадження та порушення своїх прав скаржник дізнався після ознайомлення 13.03.2020 з матеріалами виконавчого провадження.

07.05.2020 ухвалою суду скаргу призначено до розгляду.

16.05.2020 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судом повторно направлено запит щодо витребування копій матеріалів виконавчого провадження № 52265493.

22.07.2020 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судом повторно направлено запит щодо витребування копій матеріалів виконавчого провадження № 52265493.

24.07.2020 від Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання судового запиту надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 52265493.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, разом з тим, в силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, їх неявка не перешкоджають розгляду скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду скарги за відсутності інших учасників справи.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2013 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1969/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на корить Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму боргу за кредитним договором № 81/П/73/2008-840 від 12.03.2008 в розмірі 172 223, 55 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 379 510, 67 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700, 00 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 120, 00 грн., а всього на загальну суму 1 381 330, 67 грн.

Строк пред`явлення до виконання - до 24.01.2013.

16.09.2016 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О. про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа.

20.09.2016 старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєв Сергій Сергійович своєю постановою відкрив виконавче провадження № 52265493 про стягнення із скаржника заборгованості в розмірі 1 381 330, 67 грн.

25.01.2017 старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєв Сергій Сергійович своєю постановою обмежив право користування та розпорядження майном скаржнику.

05.03.2020 Головний державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерина Юріївна своєю постановою наклала арешт на кошти, належні скаржнику.

Разом з тим, як вбачається з наданих копій матеріалів виконавчого провадження, доказів направлення скаржнику та отримання ним вказаних вище постанов матеріали не містять.

Між тим, скаржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № .03.2020, про що свідчить відповідна відмітка на заяві гр. ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, поданій до Відділу 11.03.2020.

23.03.2020 скаржник звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, однак як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва скаргу останньому повернуто через невідповідність вимогам ст. 183 ЦПК України (справа № 2-1969/11, провадження № 4-с/761/131/2020). Однак ознайомився боржник з ухвалою суду лише 24.04.2020, після публікації ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, згідно положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

При цьому, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За таких обставин, оскільки скаржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 13.03.2020, вперше до суду зі скаргою звернувся вчасно, однак ухвалою суду матеріали скарги скаржнику було повернуто, про що останній дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, враховуючи, що повторно скаргу до суду направлено засобами поштового зв`язку 29.04.2020, суд дійшов висновку, що скаржником строк для звернення до суду із вказаною скаргою пропущений з поважних причин, а відтак вважає за можливе поновити його.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до положень ч. 5-7 Розділ 2 XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» чинного на час видачі виконавчого листа та вчинення відповідних виконавчих дій, зокрема повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 цього ж Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 2,3 ст. 23 цього ж Закону, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 ст. 47 цього ж Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Аналізуючи положення вказаних норм, строк, протягом якого виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання, після переривання поновлюється, але не починається спочатку. При цьому, час, який минув до переривання строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, не зараховується до нового строку.

Однак, також з положень наведених норм не вбачається, що перебіг строку починається спочатку.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист пред`являвся стягувачем до виконання та згідно відмітки на виконавчому листі, був повернутий стягувачу 23.02.2016 на підставі п. 2 ст. 47 Закону, тобто на момент повернення виконавчого листа строк його пред`явлення до виконання сплив.

За таких обставин, оскільки стягувач повторно пред`явив зазначений виконавчий лист до Відділу 16.09.2016, тобто майже через сім місяців після його повернення стягувачу, з урахуванням положень ст. 22, 23, 47 Закону України «Про виконавче провадження», строк на його пред`явлення сплив, доказів того, що стягувач поновив строк для звернення до органів ДВС з метою примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа до матеріалів справи не надано.

Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час повторного звернення стягувача до органів ДВС, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо , зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже , з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що виконавчий лист мав би бути повернутий стягувачу без відкриття провадження, однак в порушення норм чинного законодавства, виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, інші постанови, винесені в рамках виконавчого провадження № 52265493, також підлягають скасуванню як такі, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Разом з тим, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, вимога щодо зобов`язання Головного державного виконавця повернути виконавчий лист № 2-1969/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 25.05.2013 стягувачу буз виконання задоволенню не підлягає, оскільки вказані дії можуть вчинятись виключно державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ в м. Києві Васильєва С.С., Ярмоленко К.Ю., ПАТ «КБ «Надра» про визнання дій та рішень неправомірними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Васильєва С.С. щодо відкриття виконавчого провадження № 52265493 неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Васильєва С.С. про відкриття виконавчого провадження № 52265493 від 20.09.2016р.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Васильєва С.С. про арешт майна від 25.01.2017р. винесену у виконавчому провадженні № 52265493.

Скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярмоленко К.Ю. про арешт коштів боржника від 05.03.2020р. винесену у виконавчому провадженні № 52265493.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошенні

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. складення повної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 22.09.2020.

Суддя: