СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/50/20
ун. № 759/3263/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокусуддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви

УСТАНОВИВ:

21.02.2020 р. ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також іншим особам, що діють від їх імені, за їх дорученням та/або в їх інтересах, вчиняти у будинку АДРЕСА_1 дії щодо вселення до приміщень, що використовуються для проживання та побутових потреб ОСОБА_2 та його законним представником ОСОБА_1 , а також заборонити будь-які дії щодо виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з цих приміщень та/або щодо їх обмеження в користуванні цими приміщеннями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що оселилася до спірного будинку у 2009 році і до сих пір проживає в ньому із своїм малолітнім сином. ЇЇ син є дитиною з інвалідністю і потребує особливого ставлення й специфічних умов.

Проте, ОСОБА_4 також є співвласницею спірного будинку і набула право на долю в зазначеному будинку як правонасткпник починаючи з травня 2018 р. Попередніми власниками цієї долі питання про вселення не висувалося, доля в натурі не виділена, порядок користування згідно часток співвласників не визначена.

ОСОБА_4 є неповнолітньою, тому від її імені діє її мати як законний представник останньої- ОСОБА_3 , котра останнім часом вдається до заходів по вселенню до будинку, займанню самостійно обраних житлових кімнат.

Заявниця просить забезпечити позов, шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також іншим особам, що діють від їх імені, за їх дорученням та/або в їх інтересах, вчиняти у будинку АДРЕСА_1 дії щодо вселення до приміщень, що використовуються для проживання та побутових потреб ОСОБА_2 та його законним представником ОСОБА_1 , а також заборонити будь-які дії щодо виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з цих приміщень та/або щодо їх обмеження в користуванні цими приміщеннями.

Заяву аргументує тим, що заявниця має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 про визнання права на проживання у будинку та користування житловим приміщенням, внаслідок чого заявниця позбавлена права власності на зазначену квартиру, а тому заявниця вважає, що після подання зазначеного позову ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 може вчиняти дії, що істотно ускладнять чи унеможливлять взагалі виконання рішення суду та поновлення порушених прав заявниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову які просить вжити позивач спроможні забезпечити позов та на даний час відсутня ймовірність того, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання або невиконання рішення суду в разі задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 149, 150, 260, 354 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Л.М. Шум