ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/3972/19
Провадження № 22-ц/4820/800/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року, суддя Логінова С.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

встановив:

У лютому 2019 року ТОВ «Хмельницькгаз збут», (далі - постачальник), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за надані послуги з постачання природного газу у загальному розмірі 41775,68 грн., яка складається із заборгованості за наданий постачальником споживачу природний газ в розмірі 37166,97 грн., інфляційних втрат у розмірі 3493,70 грн., та відшкодування трьох відсотків річних у розмірі 1115,01 грн., а також судові витрати у сумі 1921 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Хмельницькгаз збут» зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються постачальником на підставі постанови НКРЕКП №1649 від 28.05.2015 року.

Постачальник виконав свої зобов`язання перед споживачем щодо забезпечення останнього послугами по наданню природного газу за адресою АДРЕСА_1 , однак відповідач своїх зобов`язань по оплаті послуг не виконав, у зв`язку з чим виник борг у розмірі 37166,97 грн. У зв`язку із значним розміром заборгованості 12.06.2017 року постачання природного газу відповідачу припинено. Враховуючи прострочення виконання боржником зобов`язання з відповідача крім вартості послуг за надання природного газу підлягає стягненню також 3% річних у розмірі 1115,01 грн. та 3493,70 грн. інфляційних втратвідповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2020року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Хмельницькгаз збут» заборгованість у сумі 37166,97 грн., 3493,70 грн. інфляційних втрат та 1115,01 грн. у вигляді 3% річних від суми заборгованості, а всього 41775,68 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги апелянт послався на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність нормам процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції не взято до уваги, що в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої він є, тривалий час ніхто не проживає, природний газ не споживається, газопостачання у даній квартирі відключене з 12.06.2017 року. Показники споживання природного газу, вказані позивачем не відповідають дійсності, оскільки з 2015 року показники лічильника не перевірялися. На його неодноразові звернення з приводу несправності лічильника, завищені показники спожитого газу постачальник жодним чином не відреагував. Він неодноразово звертався до ТОВ «Хмельницькгаз збут» з проханням провести повірку та заміну лічильника обсягу спожитого газу, але усі звернення були залишені без відповіді. Крім того, між ним та позивачем відсутні договірні правовідносини щодо постачання газу, він не підписував жодних договорів з цього питання, не отримував заяви про приєднання до такого договору, відтак відсутні правові підстави для стягнення коштів за постачання природного газу. Він не сплачував рахунків постачальника за поставлений природний газ, оскільки протягом останніх трьох років був відключений від газопостачання. Також, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 13.06.2019 року вказав на нечинність документів, прийнятих НКРЕКП.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Хмельницькгаз збут» навело доводи на підтвердження висновків суду першої інстанції, просило апеляційний суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2018 року TOB «Хмельницькгаз збут» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.10.2018 року судовий наказ №686/17914/18 від 21.08.2013 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Хмельницькгаз збут» 37166,97 грн. заборгованості за спожитий природний газ та 176,20 грн. судового збору було скасовано.

Відповідач у справі, на якого відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , є споживачем послуг з постачання природного газу, що надаються ТОВ «Хмельницькгаз збут», на яке згідно постанови НКРЕКП №1649 від 28.05.2015 р., та у відповідності до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 р. до 01.04.2017 року, з 04.04.2017 року згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 року покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам на території м. Хмельницький та Хмельницької області.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827.

Постачальник свої зобов`язання щодо забезпечення споживача природним газом виконало належним чином, надало споживачу відповідні послуги, однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань по оплаті послуг не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем в розмірі 37166,97 грн. за використаний природний газ, що підтверджується випискою з особового рахунку. ОСОБА_1 не оплачує надані послуги в добровільному порядку та порушує строки проведення оплати за фактично використаний природний газ.

12.06.2017 року постачальником було припинено газопостачання споживачу на показник лічильника газу - 8023 м.куб., заборгованість становила 37166,97 грн., що підтверджується актом на відключення газових приладів та побутових лічильників газу від 12.06.2017 року. Після припинення газопостачання боржником заборгованість не сплачена.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції зазначив, що припинення газопостачання не звільняє побутового споживача від обов`язку сплатити заборгованість за фактично спожитий природний газ.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , як споживачу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено лічильник типу GMBP VIZAR G2.5 із серійним номером 0074523 . Згідно розрахунку ТОВ «Хмельницькгаз збут» ОСОБА_1 користувався послугами з постачання природного газу до газового котла та плити, що у квартирі АДРЕСА_1 , з жовтня 2015 року по дату відключення та опломбування газового лічильника, тобто по 12.06.2017 року (а.с.6, 24, 25).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 4 постанови КМ України від 09.12.1999, № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. За однією адресою укладається один договір.

Частинами 1 та 3 статті 12 Закону визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 13 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18 (провадження № 61-11706св19), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц (провадження № 61-34705св18) від 25 березня 2019 року у справі № 576/2554/14-ц (провадження № 61-18069св18), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

В матеріалах справи міститься договір про надання населенню послуг з газопостачання квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Хмельницькгаз» від 05.12.2012 року (а.с.36).

ОСОБА_1 у заяві про проведення повірки лічильника, встановленого у квартирі АДРЕСА_1 та у поданій апеляційній скарзі визнав, що він є власником квартири, що за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 25, 79). В той же час справа не містить доказів того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі та не користується послугами постачальника, у зв`язку з чим колегія суддів доходить до висновку, що ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг із постачання природного газу, що надаються постачальником.

Згідно постанови НКРЕКП № 1649 від 28.05.2015 року ТОВ «Хмельницькгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території м. Хмельницький та Хмельницької області (крім м. Шепетівка та Шепетівського району) терміном дії з 01.07.2015 року по 30.06.2020 року.

Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, (далі Правила), та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року.

Пунктом 4 (абзац 3) розділу ІІІ Правил визначено, що у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Відповідач не звертався до позивача із заявою про відмову укласти договір про постачання природного газу, а відтак підстав для звільнення його від обов`язку щодо сплати за поставлений до його квартири газ у спірний період не вбачається.

Згідно з п. 1 р. І Правил постачання природного газу вони регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ).

Відповідно до п. 13 р. ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Згідно п.4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно абзаців 4 та 5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Суду першої інстанції надана виписка фінансового стану, складена постачальником - ТОВ «Хмельницькгаз збут», згідно якої станом на жовтень 2015 року показники газового лічильника, який встановлений у квартирі відповідача становили 3127 куб.м. Станом на 12.06.2017 року (час відключення квартири від газопостачання) показники лічильника зазначені у розмірі 8023 куб.м. Вказаний показник підтверджений актом про відключення газових приладів та побутових лічильників газу, складеним слюсарем ОСОБА_2 , майстром ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 , про що у даному акті останній розписався (а.с.24).

Колегія суддів враховує, що ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не було надано доказів, які б спростували визначений оператором ГРМ об`єм спожитого газу або невідповідність дійсності показників газового лічильника, які зафіксовані оператором ГРМ.

В апеляційній скарзі також відсутнє обґрунтування неправильності обрахунку наявної заборгованості, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Доводи апелянта зводяться до непогодження з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та їм надана належна правова оцінка.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта ОСОБА_1 та їх відображення у судових рішеннях суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим подана апелянтом апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова