Справа № 219/6476/20
Провадження № 2/219/2432/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2020 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Медінцевої Н.М.
за участю секретаря Петрейко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою представника позивача Топчийова Євгена Володимировича, діючого в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.07.2020 року, до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Представник позивача Топчийов Є.В., діючий в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.07.2020 року, звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29.10.1985 року ОСОБА_1 був наданий ордер № 553, виданий завідуючим відділом по розподіленню житлової площі Артемівської міської ради від 29.10.1985 року. Після отримання ордеру та вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєструвався 21.12.1984 року, а в подальшому зареєстрував свого сина - відповідача по справі з 29.10.2003 року. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду донецької області від 25.09.2013 року по справі № 0503/9264/2012, провадження № 2/219/151/2013 позов ОСОБА_1 про визнання втративши право користування відповідача цим же житловим приміщенням був задоволений, але в установлені строки була подана відповідачем апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області та винесено нове рішення від 09.12.2013 року, яким рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.09.2013 року скасовано, зустрічний позов відповідача задоволений - вселення в спірне житлове приміщення. Відповідач не захотів після прийняття рішення Апеляційним судом Донецької області від 09.12.2013 року вселятися в спірне житлове приміщення і до цього часу в ньому не проживає. Позивач не може оформити та скористатися субсидією у зв`язку з тим, що він є інвалідом ІІІ групи, так як є заборгованість з оплати комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб, а відповідач не надає матеріальної допомоги з оплати комунальних послуг. Враховуючи, що у позивача з`явилися борги за житлово-комунальні послуги і вона бажає оформити субсидію, позивач вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 09 годину 20 хвилин 07 серпня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.
Судове засідання, призначене на 09 годину 20 хвилин 07 серпня 2020 року відкладено на 14 годину 10 хвилин 23 вересня 2020 року у зв`язку із знаходженням головуючої судді по справі в нарадчій кімнаті.
Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року судове засідання, призначене на 14 годину 10 хвилин 23 вересня 2020 року відкладено на 11 годину 30 хвилин 19 жовтня 2020 року в зв`язку із неявкою сторін.
До судового засідання не з`явився представник позивача, який про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.
При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, станом на 13.07.2020 року за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади, місце проживання фізичної особи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16).
Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чайковського, 25» № 2164 від 05.06.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 21.12.1985 року, до складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації - 09.02.2010 року, син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації - 29.10.2003 року (а. с. 11).
29.10.1985 року ОСОБА_1 був наданий ордер № 553, виданий завідуючим відділом з обліку та розподіленню житлової площі виконавчого комітету Артемівської міської ради депутатів працівників від 29.10.1985 року, що підтверджується ордером № 553 від 29.10.1985 року (а. с. 8).
Згідно акту, затвердженого головною правління ОСББ «Чайковського, 25» від 05 червня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1957 року народження, ОСОБА_3 , 1951 року народження, ОСОБА_2 , 1979 року народження, фактично, ОСОБА_2 за даною адресою фактично не проживає з 29.10.2003 року по теперішній час (а. с. 12).
В матеріалах даної цивільної справи маються паспорти громадян України, видані на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з позначкою про місце проживання/место жительства (рос.) - АДРЕСА_1 (а. с. 3-5, 6-7), пенсійні посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а. с. 10), довідка до акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0595901 від 11.07.2016 року, видана на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 9), що в своєї сукупності доказує той факт, що позивач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, має дохід у вигляді пенсії, потребує державної допомоги на оплату комунальних послуг шляхом отримання субсидії.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР).
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При розгляді справи судом встановлено, що відповідач не користувався житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , він є членом сім`ї основного наймача даної квартири, і тому, у відповідності до норм статті 405 ЦК України за ними не зберігається жиле приміщення більш, ніж протягом року.
Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку з 2003 року відповідача ОСОБА_2 , тому його слід визнати такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.07.2020 року, до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Н.М.Медінцева