Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9027/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

07 квітня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, визначення порядку користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, визначення порядку користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він, ОСОБА_1 є власником 7/16 частини квартири АДРЕСА_1 . Набув права власності на 7/16 частин квартири на підставі договору дарування частки у праві власності на квартиру від 16.11.2016.

Відповідачеві ОСОБА_3 належить 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності, а відповідачеві ОСОБА_2 належить 5/16 часини квартири, з яких 1/4 частина квартири належить на підставі свідоцтва на право власності на житло та 1/16 частину квартири вона фактично успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 , але юридично право власності не оформила. Дана обставина встановлена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2013 та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2014.

Позивач також вказує, що подарувала йому 7/16 частини квартири його рідна тітка ОСОБА_5 , яка маючи у власності 7/16 частини квартири, так і не змогла безперешкодно користуватися власним майном, оскільки їй відповідачі по справі постійно перешкоджали у користуванні квартирою. ОСОБА_5 звергалася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про усунення перешкод користування квартирою та встановлення порядку користування квартирою. 05.02.2014 Придніпровським районним судом м. Черкаси прийнято рішення, яким зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_5 , шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування квартирою, а саме, - виділено ОСОБА_5 житлову кімнату, площею 17.4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено кімнати, площею 13,2 кв.м. та 12,5 кв.м., а допоміжні приміщення квартири: кухню, коридор, ванну кімнату, залишено у загальному користуванні.

Після отримання у дар 7/16 частини вказаної квартири, він (позивач) прийшов до дверей квартири, але ключ, який йому передала ОСОБА_5 до дверей квартири не підійшов. Постукавши у двері, йому їх ніхто не відчинив. Крім того, у вересні 2019 року він прийшов до квартири аби вселитися у належне йому на праві власності житлове приміщення, проте ніхто не відчинив дверей. Звернувшись по даному факту у органи поліції, 26.09.2019 отримав довідку, у якій зазначено, що у даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутися до суду. До того ж, 30.09.2019 він написав заяву-звернення, яку адресував відповідачам по справі, в якій просив у досудовому порядку врегулювати питання вселення у квартиру. Крім того, у телефонній розмові з ОСОБА_2 вона повідомила, що він не має права вселятися, оскільки кімната була виділена ОСОБА_5 , і що надавати ключі від квартири вона не буде.

Він є співвласником квартири, вимушений оплачувати комунальні послуги за квартиру, проте, проживати у ній в нього немає можливості, оскільки відповідачі, як чинили перешкоди у користуванні квартирою попередній власниці ОСОБА_5 , так чинять перешкоди і йому.

У зв`язку з вищезазначеними подіями у нього, на сьогоднішній день, виникала потреба із визначенням порядку користування квартирою, а саме, - з виділенням йому у користування кімнати у даній квартирі. Він вважає, що як власник 7/16 частини квартири, має право проживати в зазначенній квартирі, йому необхідно оплачувати комунальні послуги за надану у користування кімнату у спірній квартирі та за користування підсобними приміщеннями.

Крім того, відповідно до даних технічного паспорту на квартиру, житлова площа квартири складає 43,1 кв.м., а саме: житлових кімнат, площею 17,4 кв.м., 13,2 кв.м., 12,5 кв.м. з прилеглою лоджією 5,3 кв.м. Підсобні приміщення квартири складають 30,2 кв.м., а саме: кухня 7,7 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., туалет 1,2 кв.м., коридор 10,6 кв.м., вбудована шафа 1,1 кв.м., балкон 1,7 кв.м.

Спірна квартира належить трьом співвласникам: ОСОБА_2 5/16 частина квартири; ОСОБА_3 1/4 частини квартири; ОСОБА_1 7/16 частини квартири. Таким чином, при володінні такими частками квартири кожен із співвласників має право на розподіл житлової площі відповідно до зазначених часток, а саме: ОСОБА_1 має право на 18,85 кв.м., а відповідачі на 24,23 кв.м., з яких ОСОБА_2 на 13.46 кв.м., ОСОБА_3 на 10,77 кв.м.

Між тим, не дивлячись на те, що йому ( ОСОБА_1 ) відповідно до частки у квартирі необхідно виділити 18.85 кв.м, він просить виділити у користування кімнату, площею 17,4 кв.м., а відповідачам виділити кімнати, площею 13,2 кв.м. та 12,5 кв.м. з прилеглою лоджією 5,3 кв.м. Крім того, враховуючи те, що лоджія є прилеглою до кімнати, площею 12,5 кв.м. і він не буде мати можливості користуватися нею, то вважає, що балкон, площею 1,7 кв.м., який є прилеглим до кухні, необхідно виділити у користування йому. Підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

Таким чином, позивач просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення його в квартиру; виділити йому у користування житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. та балкон, площею 1,7 кв.м; підсобні приміщення (ванну кімнату, туалет, коридор, кухню, вбудовану шафу) залишити у спільному користуванні; судові витрати стягнути з відповідачів солідарно.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/9027/19 (а.с. 22).

Ухвалою суду від 20.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 23).

Крім того, ухвалою суду від 31.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 80, 81).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У судове засідання представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Хмельницька Л.М. не з`явилася, надавши до суду заяву від 03.04.2020 про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

У судове засідання відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомлялися у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала представниця позивача.

Враховуючи думку представниці позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 , відповідно до даних технічного паспорта, складається з 3х кімнат, житловою площею 43,1 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 17,4 кв.м., 2-а кімната 13,2 кв.м., 3-я кімната 12,5 кв.м., кухні, площею 7,7 кв.м., вбудованої шафи, площею 1,1 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 10,6 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 1,7 кв.м. та лоджією, площею 5,3 кв.м. Загальна площа квартири 69,5 кв.м.

У зазначеній квартирі зареєстровані три особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (Інформаційна довідка № 205077237 від 23.03.2020), - вказаний об`єкт нерухомості на праві приватної спільної часткової власності:

- ОСОБА_1 (розмір частки 7/16, підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер: 534, виданий 16.11.2016, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецький В.В.);

- ОСОБА_3 (розмір частки 1/4, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 16.02.1998, орган приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради);

- ОСОБА_2 (розмір частки 1/4, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 16.02.1998, орган приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради);

- ОСОБА_7 (розмір частки 1/4, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 16.02.1998, орган приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради);

- ОСОБА_4 (розмір частки 1/4, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 16.02.1998, орган приватизації виконавчого комітету Придніпровської районної ради).

Судом також встановлено, що на сьогоднішній день ОСОБА_2 належить 5/16 частини квартири, з яких 1/4 частина квартири належить на підставі свідоцтва па право власності на житло та 1/16 частину квартири вона фактично успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 , але юридично право власності не оформила. Дана обставина встановлена рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2013 по справі № 2314/10168/12 та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2014 по справі № 711/6847/13-ц.

До того ж, з доданих до позову матеріалів вбачається, що попередня власниця 7/16 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , яка подарувала свою частку позивачу ОСОБА_1 зверталася до суду із аналогічним позовом і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2014 по справі № 711/6847/13-ц зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_5 , шляхом вселення у цю квартиру, а також встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , виділивши: ОСОБА_5 житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено кімнати, площею 13,2 кв.м. та 12,5 кв.м; допоміжні приміщення квартири (кухню, коридор , ванною кімнату) залишено у їхньому загальному користуванні.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості поселиться у квартиру за вказаною адресою, оскільки відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять йому у цьому перешкоди, не надають ключа від вхідних дверей та добровільно не впускають його до квартири, чим порушують його право власності на квартиру.

30.09.2019 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявою-зверненням, в якій просив у досудовому порядку врегулювати питання вселення у квартиру. Між тим, вказане звернення залишене без належного реагування.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 (справа №6-951цс), - суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача у даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, - неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 ЦК України).

Стаття 12 ЦК України визначає норми щодо здійснення цивільних прав.

За положеннями ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Як передбачено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Слід зазначити, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та, чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Зокрема, порушення цивільних прав може проявлятися і в протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні (ст. 321 ЦК); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника (ст. 387 ЦК); створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК) тощо.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що права позивача, як співвласника майна, порушуються відповідачами, якими створені позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування нерухомим майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Пари цьому, відповідачками не надано до суду жодних доказів у спростування доводів позивача.

Слід зазначити, що позивачем ОСОБА_1 надано до суду належні, допустимі та переконливі докази в обґрунтування його вимог щодо вселення у житло, а тому, вимоги позивача про усунення перешкод шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При вирішенні даного спору судом також враховуються висновки Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-1500цс15. Зокрема, зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Також, Верховний Суду України зазначає, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Отже, за результатами розгляду судом даної справи встановлено, що сторони, будучи співвласниками нерухомого майна, самостійно і добровільно не можуть визначити порядок користування вказаною квартирою, а тому даний спір підлягає до вирішення судом.

Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним позивачем варіантом, - є таким, що забезпечить права та інтереси позивача і відповідачів щодо користування приміщеннями квартири. При цьому, судом враховуються такі обставини: технічні характеристики квартири, розміщення кімнат, їх площу, наявність лоджій; фактичне проживання на даний час у квартирі осіб, їхню участь в утриманні житла; незначне відступлення розміру реальних часток ідеальним і неможливість забезпечити їх точну відповідність; такий порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників.

Крім того, слід зазначити, що суд не вирішує спір щодо розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне нерухоме майно і не порушує їх прав як власників.

Отже, позовні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення за варіантом, що запропонований позивачем, а саме, - слід виділити ОСОБА_1 у користування жилу кімнату, площею 17,4 кв.м. та балкон, площею 1,7 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . Підсобні приміщення, ванну кімнату, туалет, коридор, кухню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні. До того ж, у разі настання, припинення чи зміни певних обставин, такий порядок користування сторонами може бути змінений.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 875 грн. 00 грн. (квитанція № 28987035-1 від 18.11.2019).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 становить 1921 грн. 00 коп.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, до стягнення із відповідачів у рівних частках на користь ОСОБА_1 підлягає сума 768 грн. 40 коп. (судовий збір).

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 150 ЖК, ст.ст. 3, 11-13, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77-81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до квартири.

Виділити ОСОБА_1 у користування жилу кімнату, площею 17,4 кв.м. та балкон, площею 1,7 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 . Підсобні приміщення, ванну кімнату, туалет, коридор, кухню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 384грн. 20коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (код дані відсутні, АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 384грн. 20коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька