ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №574/192/19

Номер провадження 22-ц/816/1120/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року, в складі судді Куцан В.М., ухвалене у місті Буринь Сумської області, повний текст якого складений 20 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», свої вимоги мотивуючи тим, що 27 жовтня 2018 року невстановлена особа від її імені уклала з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» два кредитні договори на суму 17300 грн та 1920 грн і незаконно заволоділа цими коштами. У цей же день, невстановлена особа, користуючись її особистими даними, викладеними в угоді № SAMDN4 від 13 вересня 2006 року, заволоділа коштами банку в сумі 24838 грн 58 коп та її грошовими коштами в сумі 3355 грн 74 коп, які перебували на картковому рахунку № НОМЕР_1 .

29 жовтня 2018 року на підставі її заяви Буринським ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області було розпочате кримінальне провадження № 0000275.

Вважала, що у зв`язку з наданням банком послуг неналежної якості, було здійснено безпідставні платіжні операції у зв`язку з чим порушені її права як споживача. Просила визнати недійсними:

кредитний договір № 1646 від 27 жовтня 2018 року, за яким їй нараховано 17300 грн кредитного зобов`язання та інші банківські платежі;

кредитний договір № 1640 від 27 жовтня 2018 року, за яким їй нараховано 1920 грн кредитного зобов`язання та інші банківські платежі;

кредитний договір № SAMDN384 від 13 вересня 2006 року, укладений між нею та відповідачем, в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн 58 коп.

Стягнуто на її користь безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_2 кошти в сумі 3355 грн 74 коп; за період з 27 жовтня 2018 року по 13 лютого 2019 року: 539 грн 64 коп пені, 30 грн 34 коп 3% річних, 74 грн 11 коп - інфляційних збитків та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № 1646 від 27 жовтня 2018 року, укладений від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 17300 грн та інші банківські платежі.

Визнано недійсним кредитний договір № 1640 від 27 жовтня 2018 року, укладений від імені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 1920 грн та інші банківські платежі.

Визнано частково недійсним кредитний договір № SAMDN3847 від 13.09.2006 року, укладений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) з акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн 58 коп.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 3355 грн 74 коп; за період з 27 жовтня 2018 року по 13 лютого 2019 року: пеню в сумі 539 грн 64 коп, 3% річних в сумі 30 грн 34 коп; інфляційні збитки за період з 27 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року в сумі 74 грн 11 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь державного бюджету 1536 грн 80 коп судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо визнання недійсними договорів та стягнення коштів, пені, 3% річних, інфляційних збитків скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення зазначених вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує, що позивачем не було доведено факту здійснення переведення кредитних коштів без її волевиявлення, не за її розпорядженням, оскільки єдиним власником карткового рахунку є ОСОБА_1 , нею не вжито заходів запобігання втрати чи викрадення картки, ПІНу або використання іншої інформації, що дає можливість ініціювати платіжні операції, тому саме вона несе відповідальність за переведення коштів.

Зазначає, що за умовами та правилами надання банківських послуг, банк не несе відповідальність у випадку, якщо персональна інформація стане відома іншій особі, через дії чи бездіяльність клієнта, та за операції, що супроводжуються правильним введенням пін-кода. До повідомлення банку про постановку карти в СТОПЛИСТ платіжної системи, способом, обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель.

Вважає, що відкриття кримінального провадження № 0000275 за фактом крадіжки грошових коштів з банківських рахунків не є підставою для задоволення позову, оскільки винні особи встановлені не були.

Доводить, що банк діяв в межах договору та вимог діючого законодавства, а відсутні підстави для стягнення і пені, 3% річних та інфляційних збитків.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Міненко С.А. просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що кредитні відносини між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникли з 2006 року, зокрема, 13 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № SAMDN3847, на обслуговування якого видана кредитна картка № НОМЕР_4 (універсальна картка) (а.с. 7, 72).

Також в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був відкритий ОСОБА_1 зарплатний рахунок, за яким їй видана банківська картка № НОМЕР_1 (картка для виплат).

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 11 січня 2007 року нею отримано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит (а.с. 70-71).

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 12 лютого 2015 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт (а.с. 5).

Із виписки з банківського рахунку, на обслуговування якого була видана банківська картка № НОМЕР_1 вбачається, що 26 жовтня 2018 року на неї було перераховано заробітну плату ОСОБА_1 у сумі 3355 грн 74 коп (а.с. 11-13).

27 жовтня 2018 року невстановлена особа, за допомогою системи «Приват 24» від імені ОСОБА_1 , уклала з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитні договори: № НОМЕР_5 на отримання 17300 грн; № НОМЕР_6 на отримання 1920 грн. У цей же день, використовуючи систему переказів між вказаними банківським картками через IVR-меню (голосове меню) банку та систему «Приват 24», невстановлена особа неправомірно заволоділа вказаними коштами (а.с. 8, 9).

27 жовтня 2018 року невстановлена особа, використовуючи уже укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №SAMDN3847, на обслуговування якого видана кредитна карта № НОМЕР_4 , за допомогою IVR-меню (голосове меню) банку та системи «Приват 24», здійснила ряд переказів між рахунками позивачки та протиправно заволоділа кредитними грошовими коштами в сумі 24838 грн 58 коп (а.с. 10, 14-19).

Також 27 жовтня 2018 року невстановлена особа, використовуючи систему переказів між банківськими картками позивача, через IVR-меню (голосове меню) банку, систему «Приват 24» та мобільний додаток « ІНФОРМАЦІЯ_3 . MOBILE. DIREKT KYIV», незаконно заволоділа грошовими її коштами в сумі 3355 грн 74 грн (а.с. 13).

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу викрадення у неї грошових коштів з банківських рахунків, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження за № 0000275, дії невстановлених осіб кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 24-26).

Із відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 листопада 2018 року про неможливість повернення коштів, списаних з платіжних карток № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 , що було можливим лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації власника карток, вбачається, що із вимогою до банку про повернення коштів ОСОБА_1 звернулася 01 листопада 2018 року (а.с. 21).

Із довідки Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області від 12 вересня 2019 року по кримінальному провадженню № 0000275 від 29.10.2018 року вбачається, що потерпілою в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_1 , на ім`я якої в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито дві банківські картки: № НОМЕР_1 карта для виплат, № НОМЕР_4 універсальна, по яких встановлена прив`язка (фінансовий телефон) до номеру мобільного телефону НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_1 .

У період часу з 28 по 29 жовтня 2018 року з вказаних банківських карток, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , невідомі здійснили переказ грошових коштів у сумі близько 28300 грн та оплату товарів за сервісом «Оплата частинами» (а.с. 98).

Вказаний телефон має НОМЕР_8 НОМЕР_9 і до 19 год 27 хв 27 жовтня 2018 року він працював в межах базової станції ПрАТ «ВФ Україна», що розташована в с. Дяківка Буринського району Сумської області. Однак, вже о 20 год 30 хв цього ж дня, в телефоні номер НОМЕР_7 , був змінений IMEI на НОМЕР_10 і він почав працювати в межах базової станції ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_5 Україна», розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Саме в цьому періоді почалися перерахування коштів з рахунків ОСОБА_1 (а.с. 44).

Наведені обставини узгоджуються з даними виписок з рахунків ОСОБА_2 та банківськими квитанціями на переказ коштів (а.с. 82-88).

За даними паспорта ОСОБА_1 з 1995 року значиться зареєстрованою по АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Задовольняючи позов в частині визнання недійсними кредитних договорів, укладених між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27 жовтня 2018 року № 1646, № НОМЕР_11 та від 13 вересня 2006 року № SAMDN3847 (в частині списання кредитного ліміту) на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що кредитні зобов`язання за цими договорами виникли без волевиявлення позивача та з неналежним виконанням банком обов`язків надання послуг клієнту щодо його ідентифікації за допомогою віддалених каналів самообслуговування («Приват 24», « ІНФОРМАЦІЯ_6 -меню»).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є відсутність її волевиявлення на укладення кредитних договорів від 27 жовтня 2018 року та на списання 27 жовтня 2018 року кредитного ліміту за раніше діючим договором № SAMDN3847 від 13 вересня 2006 року, вчинення цих правочинів та здійснення платіжних операцій (списання коштів) без її участі, що стало можливим через надання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» послуг неналежної якості.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Згідно із ст. 7, п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.

Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.

Відповідно до ч. ч. 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У ході проведення кримінального провадження № 0000275 за фактом крадіжки грошових коштів з банківських рахунків позивача були встановлені обставини, що 27 жовтня 2018 року у період часу з 19 год 27 хв до 20 год 30 хв IMEI фінансового телефону ОСОБА_1 було змінено і він почав працювати в межах іншої базової станції, і саме в цей період відбулося оформлення від її імені кредитних рахунків, перерахування з них коштів, списання кредитного ліміту по діючій карті та рахунках, заволодіння грошовими коштами на картковому рахунку.

Зібрані по справі докази у сукупності з результатами проведення кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , дають підстави для висновку, що остання своїми діями не сприяла здійсненню вказаних банківських операцій та не мала волевиявлення на укладення оспорюваних кредитних договорів. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2019 року у справі № 173/1982/16-ц.

Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність факту порушення прав позивача, яка не мала наміру та волевиявлення на здійснення 27 жовтня 2018 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком та на відкриття нових кредитних рахунків і зняття з них коштів, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку відразу звернулася із заявою до поліції та повідомила банк, а тому захистив її права шляхом визнання спірних договорів недійсними та частково недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Доводи скарги про те, що відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель, а банк не несе відповідальність у випадку, якщо персональна інформація стане відома іншій особі, через дії чи бездіяльність клієнта, та за операції, які супроводжуються правильним введенням пін-кода, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що підписуючи анкету-заяву, позивач погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, які містять саме такі положення.

Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків за безпідставне списання банком грошових коштів позивача у сумі 3355,74 грн, оскільки в силу п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» у випадку списання коштів з рахунка платника без законних підстав, банк має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожен день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. За прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно списаних коштів з рахунку позивача відповідно до ст. 625 ЦК України місцевий суд обґрунтовано стягнув три проценти річних та інфляційні збитки.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін.

Вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката Міненка С.А. підлягає задоволенню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц дійшла до правового висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У матеріалах справи міститься договір № 521 від 12 лютого 2019 року про надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 48), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 49), надано ордер адвоката Міненка С.А. на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Сумському апеляційному суді, акт виконаних робіт від 21 квітня 2020 року на суму 3200 грн (640 грн х 5 годин), детальний опис робіт та розрахункову квитанцію № 555188 на суму 3200 грн.

Тобто, матеріали справи містять належні докази на підтвердження дійсно понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3200 грн на відшкодування цих витрат.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 15 листопада 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3200 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук