Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/2120/19
Провадження № 2/433/219/20
Троїцький районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Суського О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку крім позивача зареєстрований її онук ОСОБА_2 , який фактично за місцем реєстрації не проживає, оскільки виїхав у м.Стаханов Луганської області, квартирної плати та плати за комунальні послуги не сплачує, його особисті речі у будинку відсутні. В силу формальної реєстрації у зазначеному будинку, відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні належним їй будинком, у зв`язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядження будинком та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки до суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав.
Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2013 (а.с.12) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14684633 від 16.12.2013 (а.с.13).
Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 в зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-18). Місце реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою підтверджується також копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Стахановським МВУМВС України в Луганській області 29 червня 2010 року (а.с.7-8) та копією довідки № 919 виданої Привільською сільською радою Троїцького району Луганської області 10.10.2019 (а.с.19).
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 - є її онуком. Фактично за місцем реєстрації не проживає та виїхав у місто Стаханов Луганської області.
Вказаний факт підтверджується копією довідки № 919 виданої Привільською сільською радою Троїцького району Луганської області 10.10.2019 в тому, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає з 2017 року (а.с.19).
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 добровільно залишив місце реєстрації, не проживає в будинку позивача більше 2 років, квартирної плати та плати за комунальні послуги не сплачує, особисті речі відповідача у будинку відсутні, позивач перешкод щодо користування житловим приміщенням не чинить.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.
За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК), при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідач за вищевказаною адресою не проживає, а тому житлове приміщення за ним не повинно зберігатися.
Статтею 72 ЖК передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, він може бути знятий з реєстрації за вищевказаною адресою.
Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.
Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад передбачені законодавством строки, участь в утриманні будинку не приймає, його особисті речі в будинку відсутні, а тому в силу його формальної реєстрації у вказаному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачу будинком та порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном, у зв`язку з чим маються всі підстави для усунення власнику будинку перешкоди у здійсненні права власності на житлове приміщення та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
За таких обставин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 78, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити порядок виконання рішення суду, вказавши реєстраційному органу на те, що дане рішення є підставою для зняття відповідним реєстраційним органом ОСОБА_2 з реєстрації за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя О.І. Суський