печерський районний суд міста києва
15 січня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Новака Р.В.,
при секретарі - Пітей О.Д..
розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування державної реєстрації обтяження (застави) рухомого майна,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні його рухомим майном - автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, колір - чорний, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 (попередній), теперішній реєстраційний номер - НОМЕР_2 , посилаючись на те, що станом на час купівлі автомобіля, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження на нього були відсутні. Проте, як у подальшому було з`ясовано, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено 16.04.2018 запис № 16824684 про обтяження автомобіля позивача під заставою у АТ КБ «ПриватБанк», вчинений реєстратором Дніпропетровська філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи».
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами позовного (спрощеного) провадження.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Будь-яких процесуальних документів на адресу суду не надходило.
28.12.2019 до суду надійшли пояснення на позов від представника третьої особи, в яких зазначено, що згідно з частиною сьомою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателю та реєстраторам Держаного реєстру забороняється вимагати від обтяжувала подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться у заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться у заяві. ДП «НАІС» як Реєстратор Реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню / виключенню до / з Реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. Закон покладає відповідальність за достовірність відомостей, що містяться у заяві на обтяжувача. Оскільки обтяжувачем є АТ КБ «ПриватБанк», саме він повинен подати заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна нотаріусу у паперовій формі, або ДП «НАІС» в електронній формі.
Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцезнаходженням, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.10.2017 позивач придбав за договором купівлі-продажу автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що засвідчується копією технічного паспорту на автомобіль, довідкою ТСЦ від 29.06.2019 та копією договору купівлі-продажу автомобіля від 28.10.2007.
Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 58320893 від 07.02.2019, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні.
На початку 2019 року, при спробі продати вказаний автомобіль, ОСОБА_1 з`ясував, що у реєстрі обтяжень рухомого майна внесено обтяження на автомобіль. Порушення свого права власності позивач обґрунтовує накладенням обтяження на належний йому на праві власності автомобіль, який ним був набутий на законних підставах 28.10.2017, тобто, обтяження були встановлені через півтора року після укладення договору купівлі-продажу даного автомобіля, в зв`язку з чим він позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд.
Згідно з сформованим витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна витяг №58320893 від 07.02.2019 року), встановлено, що існує запис про приватне обтяження транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, видавник (обтяжувач) ПАТ КБ «Приватбанк» (код 14360570), дата реєстрації обтяження - 16.04.2018, 17:55:17, за № 16824684, вчинене реєстратором Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи».
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 31/5-1442-1836ад від 29.06.2019, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, станом на 29.06.2019 зареєстровано за ОСОБА_1 .
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна перевалено перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.
У протилежному випадку, набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
У зв`язку з тим, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, відсутні підстави вважати збереження сили застави для позивача як нового власника майна.
Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03.04.2013 у справі № 6-7цс13, від 19.11.2014 у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 463/3582/17, від 18.12.2019 у справі № 619/4033/18, від 18.03.2020 у справі № 202/5584/18.
Так, відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У статті 330 ЦК України зазначено, що майно не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Дану позицію підтримує Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові № 6-449 цс 15 від 10.06.2015.
Частиною першою ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Зважаючи на ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У зв`язку із накладенням на автомобіль обтяження, позивач, як власник автомобіля, не може у повній мірі реалізувати своє право власності на автомобіль, оскільки позбавлений права розпоряджатися власністю, в зв`язку з чим виникає необхідність в усуненні перешкоди у здійсненні права власності, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини позову - 768,40 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1-10, 12, 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 1, 20, 27 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1-22, 204, 317, 321, 330, 388, 391, 572, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування державної реєстрації обтяження (застави) рухомого майна - задовольнити.
Скасувати обтяження № 16824684 з об`єкту рухомого майна - автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, колір - чорний, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський-В, реєстраційний номерАЕ911ВМ (попередній), теперішній реєстраційний номер - НОМЕР_2 від 16.04.2018, 17:55:17 год., вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, видавник (обтяжувач) ПАТ КБ «Приватбанк» (код 14360570), вчинене реєстратором Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» і виключити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) НОМЕР_1 , 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (попередній), теперішній реєстраційний номер - НОМЕР_2 .
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

відповідач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Г, ;

третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4, .

Суддя Новак Р.В.