ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/869/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору міни від 06.10.1994 власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , якому належить 5/12 частин квартири, та його сестра ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 ), якій належить 1/6 частина квартири. ОСОБА_4 визнана недієздатною та її опікуном є позивач. У вказаній квартирі зареєстровані, зокрема, позивач та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Більше чотирьох років відповідачі у квартирі не проживають, не оплачують комунальні послуги, їх особистих речей в квартирі немає.

Ухвалою від 17.09.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі викликалися в судове засідання шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду вони не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подали.

Зважаючи на неявку учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору міни від 06.10.1994 № 3у-1567, посвідченого Сомою Київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з рішення від 27.09.1988 № 448 ОСОБА_4 визнана недієздатною та опікуном над нею призначений її брат ОСОБА_1 (а.с. 5 - 6).

З Реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що в ньому зареєстроване місце проживання, зокрема, позивача та відповідачів. Реєстрація відповідачів була здійснена за згодою власника квартири.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, чотири роки не проживають у ній без поважних причин.

Вказані обставини підтверджуються даними актів від 27.04.2019, 27.06.2019, підписаними мешканцями будинку АДРЕСА_1 (а.с. 20, 21)та показаннями свідків.

З письмових пояснень сусідів позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що з 2017 р. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають та взагалі їх не бачили.

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби відповідачі, починаючи з квітня 2015 р., неодноразово перетинали кордон України на виїзд, поверталися в Україну на короткий термін (від кількох днів до місяця), після чого знову виїжджали за межу України.

Останній раз відповідач ОСОБА_2 знаходилась на території України у травні 2019 р. впродовж чотирьох днів, після чого виїхала за межі України і назад не поверталася.

Відповідач ОСОБА_3 останній раз виїхав з України 29.08.2016 і більше в Україну не повертався.

Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом.

Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Судом встановлено, що у спірній квартирі відповідачі не проживають без поважних причин чотири роки, їх майно у житлі відсутнє, впродовж цього часу вони житловою площею не цікавляться і комунальних послуг не сплачували, угод щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали.

Отже, зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає останньому у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позову про визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір в сумі 1536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. з кожного.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: