Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 333/8104/14-ц

провадження № 61-5124св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір

№ ZPSOGK0000005, згідно з яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 000 доларів США на термін до 28 травня 2027 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Свої зобов`язання за договором та угодою банк виконав у повному обсязі - видав кредит у розмірі 45 000 доларів США.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 02 вересня

2014 року має заборгованість за кредитним договором у сумі

86 928,54 доларів США, у тому числі заборгованість за кредитом -

44 485,02 доларів США, заборгованість по процентам користування

кредитом - 32 110,68 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 490 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 685,09 доларів США, а також штрафи відповідно до кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 19,23 доларів США, штраф (процентна складова) - 4 138,54 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 86 928,54 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1 130 071,01 грн, та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 1 130 071 грн 01 коп., судові витрати у сумі 3 654 грн, а усього у сумі 1 133 725 грн 01 коп.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, відповідач відповідно порушив умови за кредитним договором, своєчасно не виконував зобов`язання здійснити погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в обумовлені договором строки, через що утворилася заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 86 928,54 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1 130 071,01 грн, яка стягнута на користь позивача з відповідача.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові

№ 200/11343/14-ц від 17 квітня 2018 року, той факт, що відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які апеляційним судом оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши направлення банком дострокової вимоги про погашення кредиту у повному обсязі та отримання її відповідачем 23 серпня 2011 року та враховуючи те, що, звернувшись

16 жовтня 2014 року до суду із позовом у цій справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив позовну давність, яка була перервана, зокрема, поданням першого позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки

(19 вересня 2011 року) за наслідками якого було ухвалено судове рішення, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених частиною четвертою

статті 267 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,

АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк дії кредитного договору встановлено до 28 травня 2027 року. 11 лютого 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення у цивільній справі

№ 2-3999/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги було задоволено, що перервало перебіг позовної давності та розпочало новий до 10 лютого 2017 року. Крім того, 22 листопада 2012 року Апеляційним судом Запорізької області було винесено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 до банку, яким у позовних вимогах про визнання договору іпотеки недійсним було відмовлено. Вказане рішення також перервало позовну давність та розпочало нову до 21 листопада 2015 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що у зв`язку із зверненням сторін із позовами весь час здійснювалося переривання позовної давності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У лютому 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZPSOGK0000005, згідно з яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 000 доларів США на термін до 28 травня 2027 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а. с. 8-10, т. 1).

Відповідно до умов пункту 7.1 вказаного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж у сумі

530,84 доларів США) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди.

Згідно із розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 травня 2007 року станом на 02 вересня 2014 року складає 86 928,54 доларів США, що еквівалентно 1 130 071, 01 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 44 485,02 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 32 110,68 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 490 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 685,09 доларів США, а також штрафи відповідно до кредитного договору: фіксована

частина - 19,23 доларів США, процентна складова - 4 138,54 доларів США

(а. с. 4-7, т. 1).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до 28 травня 2027 року, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів - щомісяця в період з «30» по «06» число кожного місяця.

18 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено вимогу ОСОБА_1 , в якій банк вимагає повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а. с. 74, т. 1).

Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту ОСОБА_1 отримав 23 серпня 2011 року, про свідчить поштове повідомлення про її вручення та ці обставини не заперечуються представником банку (а. с. 197, т. 1).

ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності до суду апеляційної інстанції (а. с. 109-111, т. 1).

19 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

(а. с. 3, т. 2).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 11 лютого 2014 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2007 року у розмірі

512 119 грн 15 коп. звернуто стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 68,57 кв. м, житловою площею 39,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу останньої ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. При застосуванні процедури продажу іпотечного

майна - квартири за вищезазначеною адресою встановлено початкову ціну продажу - не нижче ринкової ціни на цей вид майна. Вирішено питання щодо судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 24 лютого 2014 року

(а. с. 22-25, т. 2).

У пункті 33.3 іпотечного договору вказано, що предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 червня 2003 року та свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого Комунарською райдержадміністрацією м. Запоріжжя від 24 листопада 2000 року.

У письмових поясненнях представника АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2014 року не виконано у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 61, т. 2).

Згідно із відповіддю Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 41752-01-16.3-34 від 13 грудня 2018 року у період з 11 лютого 2014 року по 13 грудня 2018 року виконавчий лист № 2-3999/11, виданий Комунарським районним судом

м. Запоріжжя до відділу не надходив, відповідно, виконавчі дії не проводилися та будь-які суми не стягувалися (а. с. 30, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою

№ 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду

від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження

№ 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі

№ 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України, оскільки звернувшись 16 жовтня 2014 року до суду із позовом у цій справі,

ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив позовну давність, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що перебіг позовної давності перервався ухваленням 11 лютого 2014 року рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими, оскільки позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Крім того, у серпні 2011 року банк направив досудову вимогу відповідачу як боржнику, а не іпотекодавцю, і спір між сторонами, який розглянутий судом у 2014 році, та спір в цій справі мають різні предмети.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого

2020 року у справі № 490/14627/14-ц (провадження № 61-35157св18).

Посилання касаційної скарги на те, що позовна давність перервалася рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2012 року, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання договору іпотеки недійсним є необґрунтованими, оскільки подання позову про визнання договору іпотеки недійсним не свідчить про визнання боржником позову та не є підставою переривання позовної давності відповідно до статті 264 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович