Справа № 372/3460/20
Провадження № 2-о-89/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

за участю представника ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17.07.2011 року по 01.03.2019 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час сумісного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 . Під час спільного проживання ОСОБА_3 застосував до неї фізичне насильство, завдавав тілесних ушкоджень, принижував її, ображав, в зв`язку з чим, заявник неодноразово викликала поліцію та вирішила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 переслідує її та їхню спільну доньку, погрожує застосуванням насильства їй, чекає біля під`їзду де вона проживає. Погрози та застосування насильства відбувались в присутності дитини, що вплинуло на її психологічний стан. В зв`язку з цим, заявник разом з донкою бояться виходити на вулицю, відчувають страх та загрозу своєму життю та здоров`ю, вона неодноразово зверталась в поліцію. Також за рішенням суду від 31.10.2019 року вже видавався обмежувальний припис ОСОБА_3 строком на 3 місяці, але після закінчення його дії, ОСОБА_3 знову почав застосовувати відносно неї та дочки погрози насильства і вона знову змушена була звернутись до поліції. Тому, просить суд застосувати відносно ОСОБА_3 обмежувальний припис терміном 12 місяців, а саме заборонити наближення на 100 м до неї та доньки, обмежити спілкуватись з нею та їх дитиною, заборонити перебувати в місці їх спільного проживання та інших місцях, вести листування, телефонні переговори або контактувати іншим чином, забезпечити примусову діагностику і лікування з приводу психічного розладу та постановку на психіатричний облік, заборонити перетинати кордон з АР Кримом, де мешкають батьки заявниці і де проводить канікули дочка.

В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не дає можливості нормально жити, погрожує, застосовує до неї насильство, психологічно, переслідує заявницю, вона переживає за своє життя, дитина боїться батька, який психологічно негативно впиливає на дочку

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, проти задоволення заяви заперечив, пояснив, що конфлікт між ним та заявницею розпочався тому, що вона без його згоди вивозила дитину до АРК Крим, не давала з нею бачитись та спілкуватись, а його намагання вирішити дане питання мирним шляхом, заявник не сприйняла.

Суд, заслухавши пояснення заявника, зацікавлену особу, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до виснувку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження від 14.11.2012 року , актовий запис № 2483 ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.03.2019 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31.10.2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 та видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 строком на 3 місяці.

06.07.2019 відомості по заяві ОСОБА_2 від 23.05.2019 про те, що її чоловік наніс їй тілесні ушкодження внесенні у ЄРДР № 0000647 за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 27 від 28.05.2019 у ОСОБА_2 виявлені ряд тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини Обухівської РДА Київської області від 20.05.2019 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_6 з матір`ю - ОСОБА_2 .

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_5 складену практичним психологом Комісаренко Н.В. , від 03.10.2019 за результатами виявлено зі слів дитини, що тато перешкоджає навчальному процесу: телефонує підчас уроків та додаткових занять, дитина боїться виходити з квартири: тато чекає на дворі, дитина боїться іти до школи: тато прийде та буде ображати маму, тато не дозволяє розповідати нікому, що він б`є та ображає маму, дитина не бажає бачити тата: зі слів дитини «він може забрати та не віддати мамі», дитина боїться тата. Пріоритетність у проведенні свого досугу належить мамі, наявне бажання жити з мамою не бажає бачити тата. Емоційно-вольова сфера не стабільна, відсутні прояви агресивності, наявні прояви стурбованості, сильної тривожності, страху, присутній стресовий стан.

Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_8 підписаною директором школи та практичним психологом, під час проведення діагностичних методик дитина розповіла про негативне ставлення батька до матері. Під впливом баченого у дитини виникають негативні емоції. В ході бесіди дитина розповіла, що батько неодноразово телефонує їй під час уроків, під час проведення методик у дитини виникають тривожні спогади, що погіршують її емоційний стан.

04.10.2019 служба у справах дітей Обухівської РДА Київської області направила лист Обухівському відділу поліції щодо запобігання та протидії домашньому насильству ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_5

16.08.2020 року, 02.10.2020 року, 07.10.2020 року, 08.10.2020 року, ОСОБА_2 зверталась до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області відносно психологічного тиску колишнього чоловіка на неї та дочку ОСОБА_5 .

Заявником надано до суду ксерокопію листа Обухівського ВП ГУНП в Київській області від 18.08.2020 № 6114, з якого вбачається що на її звернення щодо здійснення психологічного тиску на малолітню дочку ОСОБА_5 колишнім чоловіком ОСОБА_3 була розглянута та з ним проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення домашнього насильства.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно з положеннями ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно зі ст. 2 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та інш..

Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.

Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону).

В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Окрім того, досліджені у судовому засіданні надані заявником письмові докази та надані учасниками по справі пояснення по справі, переконливо свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо спілкування батька з дочкою, який може бути врегульований нормами Сімейного кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ,обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

В свою чергу, заявником не доведено наявність самого насильства взагалі, не говорячи вже про наявність таких ризиків як продовження протиправної поведінки заінтересованої особи та їх вплив на заявника та неповнолітню доньку, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому обмеження, які просить ввести заявник, є непропорційними щодо обмеження права на свободу пересування та спілкування з донькою.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації, що заінтересована особа ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та її дочки у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Інших доказів, що доводять вчинення ОСОБА_3 по відношенню до заявника та її дочки домашнього насильства, заявником суду не надано.

З огляду на викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 , відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.

Суддя Потабенко Л.В.