Справа № 388/113/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Кіцану Г.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За вищезазначеною адресою зареєстрований відповідач у справі ОСОБА_2 , але фактично не проживає з 1 липня 2019 року.

ОСОБА_2 добровільно не здійснив зняття з реєстрації місця проживання.

ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідач є її двоюрідним онуком. Разом із ним однією сім`єю проживали один рік. У зв`язку із спільним проживанням зареєструвала місце проживання відповідача у власному житловому приміщенні. З 1 липня 2019 року ОСОБА_2 залишив житлове приміщення та у ньому не проживає. Відповідач є її єдиним родичем. ОСОБА_2 добровільно залишив житлове приміщення, його не виганяла. З часу залишення житлового приміщення відповідач жодного разу до нього не повертався.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, виданим 7 червня 1997 року Долинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим у реєстрі за № 1425 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 12 вересня 2017 року Долинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим у реєстрі за № 289, є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10. 11).

За цією адресою зареєстровано місце проживання відповідача у справі ОСОБА_3 , починаючи з 23 липня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї власниці житлового приміщення, оскільки є двоюрідним онуком та єдиним родичем, що нею особисто підтверджено у судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

За змістом ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: непроживання члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Судом установлено, що ОСОБА_2 не проживає у житловому приміщенні, починаючи з 1 липня 2019 року, тобто менше одного року, що є підставою для відмови у позові.

Посилання позивачки як на правову підставу позову, на положення ст. 71 ЖК УРСР є необґрунтованим, оскільки ці положення регулюють відносини щодо права користування житловим приміщенням державного або громадського житлового фонду.

Інших доводів порушення прав позивачки, як власниці спірного житлового приміщення позов не містить.

З огляду на вищезазначене, цей позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є необґрунтованим в задоволенні якого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 27 квітня 2020 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський