Справа № 2-6039/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Самедовій Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2-6039/10 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та виселення, суд -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала цивільна справа №2-6039/10 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та виселення.

17 квітня 2020 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2-6039/10. В обґрунтування заяви заявник вказує, що 28 листопада 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «ФК «Єврокредит» було укладено договір факторингу, за яким відбулося відступлення прав грошової вимоги за договором кредиту №177Д укладеним 01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 . Крім того, 28 листопада 2018 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ним було укладено договір про відступлення прав вимог за договором кредиту №177Д від 01 червня 2007 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року по справі №2-6039/10 позовні вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно -19025767, для задоволення грошових вимог АКБ «Укрсоцбанк» в особі Львівської обласної філії відповідно до договору кредиту № 177 Д від 01 червня 2007 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 по якому становить 209 648 (двісті дев`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 60 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» судові витрати, понесені позивачем у розмірі 1700 грн. 00 коп. по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позовних вимог АКБ „Укрсоцбанк" відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 квітня 2011 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2010 року залишено без змін.

04 листопада 2011 року на виконання вищевказаного рішення суду, Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист №2-6039,який був пред`явлено до виконання у Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції

11 березня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Гнесь Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6039.

28 листопада 2018 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «ФК «Єврокредит» було укладено договір факторингу, за яким відбулося відступлення прав грошової вимоги за кредитним договром №177Д укладеним 01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .

Крім того, 28 листопада 2018 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимог за кредитним договором №177Д від 01 червня 2007 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 . З моменту укладення договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту ОСОБА_1 отримав право вимоги до ОСОБА_2 на правах нового кредитора.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності з ч.1ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст.55 ЦПК України, згідно якої, у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Виходячи зі змісту ст.512 ЦК України та ст.442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13).

Згідно постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» №8 від 25.09.2015 року, при вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні у зв`язку з правонаступництвом через відступлення права вимоги суд має з`ясувати, чи наявний договір відступлення права вимоги, який є доказом правонаступництва, та з`ясувати, чи наявне відкрите виконавче провадження, у якому ставиться питання про заміну сторони.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

У відповідності до п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України та ч.5 ст.5 Закону України «Про банки та банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя ст. 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Відповідності до ст.1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону вказано, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

В даному випадку з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з вище наведеними нормами права.

Великою Палатою Верховного Суду було зауважено на тому, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням статей 512 та 1054 ЦК України, оскільки для зобов"язань, які виникають на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб"єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Вищевикладену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968/16, а також від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11.

В поданій до суду заяві про заміну сторони виконавчого провадження, заявник зазначає, що набув право вимоги в повному обсязі за договором кредиту №177Д, що укладений 01 червня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 .. Проте, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а також аналізуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що фактором має бути банк або інша фінансова установа.

Відповідно до ч.2 ст.1079 ЦК України, клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Заявник ОСОБА_1 є фізичною особою, який не є суб`єктом підприємницької діяльності, тому не може бути стороною у договорі факторингу.

Суд звертає увагу на те що, заявником не надано доказів, що підтверджують перехід права вимоги за договором кредиту №177Д від 01 червня 2007 року від ПАТ «Укрсоцбанк» до ФК «Єврокредит» та в подальшому до ОСОБА_1 . Крім того, заявником ОСОБА_1 не надано суду додатку до договору про відступлення прав вимоги, який містить в собі перелік позичальників АТ «Укрсоцбанк».

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 442 ЦПК України, ст.ст.512,514 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2-6039/10 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та виселення, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним Кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.