Номер провадження: 22-ц/813/2933/20
Номер справи місцевого суду: 520/610/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 , представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Пучкової І.М. 25 жовтня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 1-4).

В обгрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що 08 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 68 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 листопада 2028 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,40 % річних.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 760,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. День сплати ануїтет них платежів - 08 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №2 від 14 березня 2012 року до договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року, сторони домовились про те, що для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер, зазначений при його укладанні №0 так і №1; розмір ануїтетного платежу становить 462,10 доларів США; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу, на дату виникнення такого прострочення.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року, було укладено договір поруки між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №156509 від 08 листопада 2007 року.

Додатковою угодою №1 від 14 березня 2012 року до договору поруки №156509 від 08 листопада 2007 року, ОСОБА_3 надав згоду забезпечувати змінене зобов 'язання.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, заборгованість станом на 13 січня 2016 року по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становила 38 860,94 доларів США та пеню 25 733,95 гривень з яких: 34 507,97 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 4 352,97 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 5 972,34 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 19 761,61 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними (т. 1 а.с. 100-108).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», а також Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168, в Кредитному договорі не зазначено детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, необґрунтована реальна процентна ставка, а абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) не відповідає дійсності, що спричинило позивачу за зустрічним позовом оманливе уявлення про реальну вартість отриманого кредиту, та змусило останнього понести незаплановані витрати в значному розмірі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» було відмовлено повністю. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 також відмовлено. (т. 2 а.с. 96-100).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що оскаржуваним договором порушується принцип рівності сторін. Також Банком не було попереджено ОСОБА_2 про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе остання. В Кредитному договорі було запроваджено несправедливі умови, якими зобов`язано ОСОБА_2 укласти інший договір з третьою особою (страховою компанією), визначеною Банком, під небезпекою застосування відповідачем до позивача вимоги про дострокове повернення кредиту, в разі невиконання останнім умов Кредитного договору щодо страхування предметів іпотеки (т. 2 а.с. 103-121).

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк», та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що виписка з особового рахунку є первинним банківським документом та відображає зарахування коштів на рахунок заявника. Таким чином, можна зробити висновок, що у матеріалах справи перебувають первинні бухгалтерські документи, що підтверджують отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 154-159).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника АТ «УкрСиббанк»підлягає задоволенню , з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 68 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 листопада 2028 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,40 % річних.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 760,00 доларів США (сімсот шістдесят доларів США 00 центів) в день сплати ануїтетних платежів. День сплати ануїтетних платежів - 08 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №2 від 14 березня 2012 року до договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року, сторони домовились про те, що для ідентифікації кредитного договору в системі обліку банку можуть використовуватись, як номер, зазначений при його укладанні №0 так і №1; розмір ануїтетного платежу становить 462,10 доларів США; за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу, на дату виникнення такого прострочення.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року, було укладено договір поруки між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №156509 від 08 листопада 2007 року.

Додатковою угодою №1 від 14 березня 2012 року до договору поруки №156509 від 08 листопада 2007 року, ОСОБА_3 надав згоду забезпечувати змінене зобов 'язання.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання кредитних договорів та договору іпотеки недійсними, то суд дійшов наступних висновків.

За правилами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Так, відповідно до пункту 10.13 підписаного позивачем кредитного договору, умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхню волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Таким чином, доказом надання позичальникові повної інформації про кредитні умови і, як наслідок, наявність вільного волевиявлення і відповідності внутрішньої волі є факт підписання позичальником кредитного договору.

Доводи позивача при обґрунтуванні позовних вимог зводяться до того, що при укладенні кредитного договору його не проінформували належним чином щодо загальної сукупної вартості кредиту та її складових, умови укладеного між сторонами у справі договору суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідають "Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168, оскільки не містять відомостей щодо детального розпису загальної сукупної вартості кредиту та її складових, договір укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, тощо.

Так, з такими доводамипогодитись не можна, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168 регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі, наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем, згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту (п. 1.2 "Правил").

Наслідки ненадання банками споживачеві повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту цими "Правилами" не передбачені.

За положеннями підпункту д) абз. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 2; підпунктів 1), 2), 5), 6) абз. З ч. 4; підпункту 2) ч. 5, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

У разі ненадання зазначеної інформації, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків, і на суб`єкта господарювання можуть накладатися штрафні санкції (ч. 7 ст. 15, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За таких обставин, посилання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на те, що кредитний договір слід визнати недійсним через порушення її права з боку відповідача на інформацію щодо сукупної вартості кредиту та її складових, є безпідставним.

Разом з тим, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Наслідком недотримання вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору споживчого кредиту, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, є зміна або визнання такого положення недійсним, що передбачено ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним через невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», невідповідність умов договору положенням "Правил надання банками України" інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168, у цьому випадку відсутні.

Відповідно до ст.230 ЦК України, правочин може бути визнано судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Згідно із п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

П.2 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Тобто, позивач зобов`язаний довести належними та допустимими доказами умисел в діях відповідача. Відповідно до чинного законодавства належним доказом наявності умислу в діях відповідача щодо позивача під час укладення кредитного договору має бути акт відповідного органу державної влади про притягнення відповідача до відповідальності за відповідні дії.

Як вірно вказано у рішенні суду, позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що зі сторони відповідача при укладанні кредитного договору були вчинені навмисні дії щодо обману позивача стосовно його прав та обов`язків, на підставі чого суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання кредитних договорів недійсними є необгрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та, відповідно, задоволенню не підлягали.

Враховуючи, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання (яке є дійсним) і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, то не підлягали задоволенню також і позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, є, по суті, повторенням позовних вимог, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин справи, суд першої інстанцій дійшов необгрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів надання кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, на думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідачів заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог Банку станом на 13 січня 2016 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом вірно встановлено, що договір про надання споживчого кредиту сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір, умови надання кредиту та умови повернення кредитних коштів.

Відповідно до умов Кредитного договору, погашення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 760,00 доларів США (сімсот шістдесят доларів США 00 центів в день сплати ануїтетних платежів. День сплати ануїтет них платежів - це 08 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Додатковою угодою №2 від 14 березня 2012 року до Договору про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року Сторони домовились: для ідентифікації Кредитного договору в системі обліку Банку можуть використовуватись, як номер зазначений при його укладанні №0 так і №1; розмір ануїтетного платежу становить 462,10 доларів США;

- за користування кредитними коштами понад встановлений Кредитним договором термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу, на дату виникнення такого прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов 'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року було укладено Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №156509 від 08 листопада 2007 року.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов 'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1.4 вищевказаного договорів поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3 договору поруки Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернутий позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за користування.

Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

13 жовтня 2015 року АТ «УкрСиббанк» було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень та повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 28-40) однак, відповідачі свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконали. Таким чином, Банк набув право звернутись до суду з позовом до відповідачів про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту, процентів за його користування, та пені за прострочення виконання зобов`язань.

З наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 13 січня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 38 860,94 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят) доларів США 94 центи та пеня у розмірі 25 733,95 (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять три) гривні 95 копійок, з яких:

34 507,97 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом;

4 352,97 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

5 972,34 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

19 761,61 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано, що виписка з особового рахунка є первинним банківським документом та відображає зарахування коштів на рахунок заявника. Тому, колегія суддів приймає, у якості належного та допустимого доказу, Довідку-розрахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 13 січня 2016 року за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 листопада 2007 року (т.1 а.с.13-23), та вважає, що в матеріалах справи перебувають первинні бухгалтерські документи, які підтверджують отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачі порушили умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк набув право вимагати повернення суми кредиту та сплати процентів. Розрахунок заборгованості перевірено судом апеляційної інстанції на відповідність умовам договору та вимогам закону, і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_4 не надала, розмір боргу, розрахований банком, не спростувала.

Таким чином, солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором станом на 13.01.2016 року в загальному розмірі 38 860,94 доларів США, яка складає: 34 507,97 доларів США - сума заборгованості за прострочення кредиту, 4 352,97 доларів США - сума заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом; 25 733,95 грн. сума пені, яка складає: 5 972,34 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 19 761,61 грн. - за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 20 922, 80 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2018 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження: 61050, м. Харків, просп. Московський, буд.60, рахунок № НОМЕР_1 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750) зі ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) суми боргу по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 08 листопада 2007 року в загальному розмірі розмірі 38 860,94 (тридцять вісім тисяч вісімсот шістдесят) доларів США 94 центи, яка складається з: 34 507,97 (тридцять чотири пятсот сім) доларів США 97 центи - заборгованість за простроченим кредитом, 4 352,97 (чотири тисячі триста п`ятдесят два) доларів США 97 центи - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом та пені в загальному розмірі 25 733,95 (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять три) гривні 95 копійок, яка складається з: 5 972,34 (п`ять тисяч девятсот сімдесят дві) гривні 34 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 19 761,61 (девятнадцять тисяч сімсот шістдесят одна) гривні 61 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" суми сплаченого судового збору в розмірі 20 922 (двадцять тисяч дев`ятсот двадцать дві) гривні 80 копійки.

В іншій частині рі шення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений16 квітня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе