Справа № 461/2717/18 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3656/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року у складі судді Волоско І.Р.

у справі за позовом ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Нью Файненсіс Сервіс» звернулось до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, покликаючись на те, 26.04.2016 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № V01.232.71925, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 34 825,00 грн. зі сплатою 32 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Станом на 02.04.2018 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 31 547,56 грн. Просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс» заборгованість за кредитним договором № V01.232.71925 від 26.04.2016 року в сумі 31 547,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс» 1762,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував жодного поштового повідомлення та жодних судових повісток.Зазначені обставини унеможливлюють всебічний та об`єктивний розгляд справи, а також позбавляють ОСОБА_1 права надавати документи які мають істотне значення для вирішення справи.

Також вказує що розгляд справи відбувався в Галицькому районному суді м.Львова, незважаючи на те, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , а тому даний розгляд справи проводився з порушенням територіальної підсудності.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року та направити справу на розгляд з дотриманням вимог територіальної юрисдикції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження а тому підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

26.04.2016 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № V01.232.71925, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 34 825,00 грн. зі сплатою 32 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Станом на 17.11.2016 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 40 057,56 грн.

17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (надалі Фактор, позивач) та Публічим акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 17/11-1. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 17.11.2016 року, а позивач відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

28.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА Компанія «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір факторингу №28/0-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № V01.232.71925 від 26.04.2016 року, за яким відповідач являється боржником.

Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошорвої вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторонни (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачити надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Договором факторингу №28/02-1 від 28 лютого 2017 року передбачено, що клієнт, на підставі цього договору передає фактору, а фактор набуває права вимоги до боржників зазначених у реєстрі боржників, що містяться в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Окрім цього, як вбачається з п.5.1. договору, сторони домовились, що розмір ціни продажу прав вимоги складає 341.571.000 грн. Фактор здійснює фінансування клієнта, шляхом перерахування суми ціни продажу , що вказана в п.5.1 договору, до 01 вересня 2017 року.

ТзОВ «Нью Файненсіс Сервіс» на вимогу Львівського апеляційного суду надало підтвердження перерахування коштів за договором про відступлення права вимоги, акт приймання-передачі прав та документів, та додаток №1 до договору ( реєстр боржників).

Загальна сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 28.02.2017 року становила: 38 557,56 грн.

01.03.2018 року на адресу відповідача ТОВ «НФС» направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, згідно якої ТОВ «НФС» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення новим Кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити відсотки (проценти) за користування кредитними коштами та інші платежі за Кредтним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги ТОВ «НФС» будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір Кредитора.

Після відступлення права вимоги ОСОБА_1 здійснено сплату на загальну суму 7 010 грн. Вказаний платіж здійснено 20.03.2018 року.

Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав, тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на час розгляду справи загальна заборгованість за кредитним договором становить 31 547,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 31547,56 грн., заборгованості за нарахуваними і несплаченими відсотками та комісіями 0 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору належним чином, тому у відповідності до поданого розрахунку у нього утворилась заборгованість станом на 02.04.2018 року в розмірі 31547,56 грн.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до їх виконання або не виконав їх у строк, встановлений договором.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НФС» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 31547,56 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил територіальної підсудності колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці , можуть пред`являтись також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до п.5.6. Кредитного договору сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження Банку: 79008, м.Львів, Галицький р-н., вул.Валова,11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтись також за місцем виконання договору.

Даний договір підписаний позивачем та ним не оскаржувався.

Оскільки відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, ТОА «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» пред`явило позов до Галицького районного суду м.Львова з дотриманням правил територіальної підсудності.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті, однак рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про розгляд справи.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем судової повістки про виклик до суду .

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс» (790048, м.Львів, вул.Валова 14, а/с 7977) заборгованість за кредитним договором № V01.232.71925 від 26.04.2016 року в сумі 31 547,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненсіс Сервіс» (79048, м.Львів, вул.Валова 14, а/с 7977) 1762,00 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді