ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7789/20 Справа № 227/4671/19 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 30 липня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 748/07/2013/0321, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Сума кредиту 135000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом 18,3% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 23,3% річних. Строк повернення кредитних коштів до 29 липня 2027 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав та не повернув кредитні кошти у визначений договором строк, у зв`язку з чим станом на 09 жовтня 2019 року мається заборгованість у розмірі 145781,74 грн., яка складається з: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 15852,08 грн., заборгованість за кредитом - 129929,66 грн. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року був укладений договір поруки № 748/07/2013/0321П від 30 липня 2013 року між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 ..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року у розмірі 145781,74 грн..

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року задоволено частково позовні вимоги банку та стягнуто солідарно з відповідачів кредитну заборгованість станом на 09 жовтня 2019 року, у розмірі 125650,95 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснив 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 01 листопада 2019 року, тобто з пропуском позовної давності в частині щомісячних платежів та процентів, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 по справі. З огляду на те, що ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, а банк просив стягнути нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року та заборгованість за тілом кредиту, вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу не пред`являв, та договором поруки передбачено, що порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, з урахуванням строку звернення до суду порука ОСОБА_3 в частині щодо певних щомісячних платежів, а саме щодо несплаченої заборгованості за тілом кредиту до 01 листопада 2016 у сумі 4278,71 грн. та щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 15852,08 грн. є припиненою, та не підлягають стягненню, а в іншій частині стосовно погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 125650, 95 грн. не є припиненою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що останній платіж було здійснено 05 вересня 2014 року, з позовом Банк звернувся до суду 01 листопада 2019 року, - вказане свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом до відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. При цьому, суд першої інстанції застосував наслідки пропуску позивачем строків позовної давності в частині стягнення заборгованості по відсоткам та частини заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2013 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 748/07/2013/0321, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 135000,00 грн. на придбання житлової нерухомості однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , строком по 29 липня 2027 року.

30 липня 2013 року з метою забезпечення кредиту було укладено договір іпотеки № 748/07/2013/03211, предметом якого є однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

До того ж, 30 липня 2013 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 748/07/2013/0321П, за яким остання як поручитель поручилася перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року та несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Договір поруки діє до припинення забезпеченого зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, та якщо строк виконання зобов`язання не зазначений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо банк не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

Відповідно до Додатку 1 до кредитного договору № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року щомісячна сума погашення кредиту складає 2237,00 грн.

Згідно п. 5.8 кредитного договору строк позовної давності три роки, у тому числі по поверненню процентів за користування кредитними коштами та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.

Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснював неодноразово операції по погашенню заборгованості, останню сплату здійснив 05 вересня 2014 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 станом на 09 жовтня 2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 145781,74 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (разом поточна і прострочена) - 129929,66 грн., заборгованості по процентам - 15852,08 грн..

А згідно довідки Управління соціального захисту населення Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та фактичне його місце проживання визначено за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Указом Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019, м. Зугрес м. Харцизськ Донецької області та м. Донецьк відноситься до тимчасово окупованої території.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, м. Зугрес м. Харцизськ Донецької області та м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Керуючись вказаними нормами закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що він звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, бо об`єктом іпотеки є майно, розташоване на території, яка після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована, так як особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, - чого відповідачем доведено не було.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Встановлено, що ні кредитний, ні договір поруки, відповідачами не оскаржувались, а тому вони є чинними та є такими, що підлягають виконанню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач ОСОБА_1 здійснив 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду представник позивача звернувся 01 листопада 2019 року, тобто з пропуском позовної давності в частині щомісячних платежів, про застосування якої заявлено відповідачем по справі. Натомість, зобов`язання в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів не є припиненим.

Інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2027 року (п.1.3.1 кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Керуючись вказаними нормами закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна давність спливла щодо несплаченої заборгованості за тілом кредиту до 01 листопада 2016 року у сумі 4278,71 грн. та щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 15852,08 грн., а не до всієї суми заборгованості, а тому зазначені суми не підлягають стягненню.

При цьому, стягуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 125650,95 грн., суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Аналіз змісту ст.ст. 1054, 1050, 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

В п. п. 5.1, 5.2 Договору поруки зазначено, що договір поруки діє до припинення забезпеченого зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, та якщо строк виконання зобов`язання не зазначений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо банк не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Встановивши, що останній черговий платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем ОСОБА_1 05 вересня 2014 року, а з позовом до суду позивача звернувся 01 листопада 2019 року, суд дійшов вірного висновку про пропуск строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України в частині щомісячних платежів. Інших платежів, які б обумовлювали переривання цього строку жодним відповідачем внесено не було.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

З огляду на те, що ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2027 року (п.1.3.1 кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, а банк просив стягнути нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року та заборгованість за тілом кредиту, вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу не пред`являв, та договором поруки передбачено, що порука також припиняється, якщо банк протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя, з урахуванням строку звернення до суду порука ОСОБА_3 в частині щодо несплаченої заборгованості за тілом кредиту до 01 листопада 2016 у сумі 4278,71 грн. та щодо стягнення нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 15852,08 грн. є припиненою, а тому ці суми не підлягають стягненню. Тоді як в іншій частині стосовно погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 125650, 95 грн. порука не є припиненою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку та солідарне стягнення з відповідачів заборгованість за період з 01 листопада 2016 року по 09 жовтня 2019 року за кредитним договором № 748/07/2013/0321 від 30 липня 2013 року станом на 09 жовтня 2019 року - заборгованості за кредитом - 125650,95 грн..

Доводи апелянта в скарзі про пропуск Банком строків позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовані наведеними вище висновками суду першої інстанції.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко