Єдиний унікальний номер 227/3374/19
Номер провадження 22-ц/804/1381/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 227/3374/19

Номер провадження 22-ц/804/1381/20

15 квітня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Добропільська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про відшкодування моральної шкоди,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2020 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Любчиком В.М. в м. Добропілля в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області 28 січня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, повний текст складено 05 лютого 2020 року -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача Добропільської міської ради Донецької області про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 2016 року він неодноразово звертався до відповідача з заявами про надання дозволу на приватизацію, про видачу ордеру та укладання договору найму житлової кімнати АДРЕСА_1 .

У зв`язку з ігноруванням його заяв відповідачем, він декілька разів звертався до суду з цих підстав.

Таким чином, позивач вважає, що Добропільська міська рада своїми діями спричинила йому моральну шкоду в розмірі 200 000 тисяч гривень, яку він і просив стягнути з відповідача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

28 січня 2020 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позову ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

28 лютого 2020 року не погодившись із вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначив, що при винесенні рішення суд не надав оцінки тому, що його заяви розглядалися та вирішувалися не в строк визначений нормами чинного законодавства, не перевірив та не встановив, що саме заважало відповідачу в межах своїх повноважень розглянути його заяви та прийняти відповідне рішення у визначений законом строк.

Звертає увагу, що зобов`язання судом Добропільської міської ради розглянути його заяви каже про те, що відповідачем не додержано вимог законодавства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

08 квітня 2020 року від позивача надійшла заява, в якій він підтримує доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просить справу, призначену на 10-00 годину 15 квітня 2020 року розглянути без його участі (а.с.133).

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи ( а.с. 128-134 ).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до рішення Добропільської міської ради № 7/15-18 від 23.09.2016 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля об`єктів соціальної інфраструктури - гуртожитків» було прийнято у власність територіальної громади м. Добропілля Донецької області будівлю гуртожитку з майном призначеним для її обслуговування, що розташована за адресою АДРЕСА_2 », передано на баланс комунального підприємства «Добропільська служба єдиного замовника» та закріплено за цим підприємством на праві господарського відання (а.с. 4).

16 грудня 2016 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Добропільської міської ради із заявою надати дозвіл на приватизацію законно займаної ним житлової кімнати у гуртожитку площею 11,7 м2, розташованому за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 5).

У відповіді № 05/3891-14/01/02 від 30 грудня 2016 року Добропільська міська рада, повідомила, що на час звернення від 16.12.2016 року рішення щодо визначення статусу зазначеної будівлі для подальшого її використання ще не прийняте, згідно з п. 5 частини 1 статті 5 Закону України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитку», тому питання щодо приватизації житлової площі у гуртожитку буде розглянуто пізніше (а.с. 55).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2018 року у справі № 227/2388/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про усунення перешкод у приватизації житла задоволено частково.Зобов`язано Добропільську міську раду Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 , про надання згоди на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача, у відповідності з п.14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396.

29 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Виконавчого комітету Добропільської міської ради, щодо видачі спеціального ордеру та укладення договору найму житлового приміщення у гуртожитку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Відповідно до рішення Добропільської міської ради № 7/44-11 від 04.06.2018 року, ОСОБА_1 відмовлено в наданні згоди на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку з відсутністю рішення стосовно подальшого використання будівлі гуртожитку (а.с. 13).

02 жовтня 2018 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області ухвалено рішення зобов`язати Добропільську міську раду Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордеру та укладення договору найму житлового приміщення у гуртожитку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача.

На виконання рішення суду Добропільська міська рада у своєму рішенні відмовила ОСОБА_1 у видачі спеціального ордеру та укладенні договору найму житлового приміщення у гуртожитку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі, у зв`язку з відсутністю рішення міської ради стосовно подальшого використання будівлі, прийнятої до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля, у статусі гуртожитку.

Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2019 року рішення Добропільської міської ради від 22.12.2018 року № 7/52-30 «Про відмову ОСОБА_1 у видачі спеціального ордеру та укладенні договору найму» скасовано (а.с. 23-25).

15 липня 2019 року на засіданні Добропільської міської ради рекомендовано начальникам відділів в робочому порядку проаналізувати можливість визначення статусу будівлі за адресою: АДРЕСА_2 та провести розрахунки по утриманню споруди. Пропозиції надати на розгляд постійної комісії до 01.12.2019 року.

Відповідно до рішення Добропільської міської ради № 7/59-12 від 17 липня 2019 року доручено комунальному підприємству «Добропільська служба єдиного замовника», відділу містобудування та архітектури міської ради, фінансовому управлінню міської ради, відділу з житлових питань та управління комунальною власністю міської ради, юридичному відділу до 01 грудня 2019 року підготувати пропозиції щодо можливості подальшого використання будівлі за адресою: АДРЕСА_2 . Статус будівлі визначити за результатами виконання цього рішення. Розглянути заяву ОСОБА_1 щодо видачі спеціального ордеру та укладання договору найму жилого приміщення.

20.11.2019 року Добропільською міською радою було прийнято рішення № 7/64-10, не залишати об`єкти соціальної інфраструктури - будівлі гуртожитку з майном, призначеним для їх обслуговування, за адресами: АДРЕСА_3 в статусі гуртожитку. Перепрофілювати об`єкти соціальної інфраструктури - будівлі гуртожитку в будівлю за іншим призначенням (готель). Вирішити питання щодо забезпечення законних мешканців будівель іншим житлом згідно з діючим законодавством. Доручити комунальному підприємству «Добропільська служба єдиного замовника» - балансоутримувачу будівель розпочати процедуру перепрофілювання вказаних будівель за іншим призначенням під готель. Застосовувати до дати відселення мешканців будівель тарифи на її утримання, що діяли протягом 2019 року та з урахуванням фактичних витрат. На виконання пункту 5 рішення Добропільської міської ради від 17 липня 2019 року № 7/59-12 «Про визначення статусу будівлі за адресою: АДРЕСА_2 » відмовити ОСОБА_1 у видачі спеціального ордеру та укладенні договору найму жилого приміщення у зв`язку з перепрофілюванням будівлі за іншим призначенням під готель.

Згідно із ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди відповідачем та настання відповідних негативних наслідків.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог п. 3, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 1667 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 вказаної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

У відповідності до положень статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) роз`яснено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2016 року позивачем ОСОБА_1 до Виконкому Добропільської міської ради було подано заяву про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, в якій він просив надати йому дозвіл на приватизацію займаної ним житлової площі у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , разом із прилеглою нежитловою площею (а.с.5).

Відповідно до п.14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 «Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому орган місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" має прийняти рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу (будівлі, будинку) у статусі "гуртожиток" та дозволити приватизацію його жилих та нежилих приміщень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання. Чинне законодавство надає міським радам вибір, щодо можливого перепрофілювання гуртожитку, знесення, надання статусу «соціальне житло» тощо, водночас не зазначаючи у який саме строк після передачі гуртожитку у власність, місцева рада повинна вирішити питання щодо подальшого його використання.

30.12.2016 року позивач отримав відповідь від відповідача № 05/3851-14/01/02 в якій його було повідомлено про те, що питання в його зверненні буде вирішено пізніше, оскільки на момент звернення позивача, рішення про визначення статусу будівлі гуртожитку для подальшого його використання Добропільською радою не прийнято.

У відповідь на лист відповідача від 30.12.2016 року, 07.01.2017 року позивач звернувся до Виконкому Добропільської міської ради із заявою, в якій просив повідомити про строки прийняття рішення щодо визначення статусу оскаржуваної будівлі.

22.02.2016 року листом Виконкому Добропільської міської ради №05/0401-14/01/02 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що строк для прийняття рішення щодо визначення статусу гуртожитку законодавством не визначений, а відповідне рішення щодо подальшого використання гуртожитку планується винести на розгляд постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та управління комунальною власністю у квітні 2017 року.

16.06.2017 року позивач звернувся до Виконкому Добропільської міської ради із заявою, в якій просив розглянути на сесії міської ради питання про надання згоди на приватизацію житлової площі в гуртожитку на яку листом Виконкому Добропільської міської ради №05/1844-14/01/02 від 30.06.2017р. позивача було повідомлено про те, що строк для прийняття рішення щодо визначення статусу гуртожитку законодавством не визначений, а відповідне рішення щодо подальшого використання гуртожитку планується винести на розгляд постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та управління комунальною власністю у жовтні 2017 року.

29.01.2018 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області відповідача було зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 про надання згоди на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку (а.с.6-12).

29.01.2018 року позивач звертається до відповідача із заявою щодо видачі спеціального ордеру та укладення договору найму житлового приміщення у гуртожитку (а.с.14) на яку йому було надано відповідь Добропільською міською радою про те, що його заява буде розглянута після отримання рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі № 227/2388/17.

09.02.2018 року Добропільською мвською радою листом № 05/0341-14/01/02 було надано відповідь позивачу на заяви від 29.01.2018 року щодо видачі спеціального ордеру та укладання договору найму житлового приміщення у гуртожитку та від 02.02.2018 року щодо надання згоди на приватизацію житлової площі у гуртожитку та повідомлено, що Виконком Добропільської міської ради не отримав рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області по справі № 227/2388/17, а тому зазначені заяви будуть розглянуті після його отримання (а.с.57).

04.06.2018 року Рішенням Добропільської міської ради № 7/44-11 відмовлено ОСОБА_1 в наданні згоди на приватизацію житлового приміщення у зв`язку з відсутністю рішення стосовно подальшого використання будівлі гуртожитку, прийнятої до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля у статусі гуртожитку (а.с.13).

02.10.2018 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області відповідача було зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордеру та укладання договору найму житлового приміщення у гуртожитку (а.с.15-20).

22.12.2018 року Рішенням Добропільської міської ради № 7/52-30 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі спеціального ордеру та укладенні договору найму житлового приміщення у зв`язку з відсутністю рішення стосовно подальшого використання будівлі гуртожитку, прийнятої до комунальної власності територіальної громади м. Добропілля у статусі гуртожитку, яке рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2019 року було скасовано (а.с. 23-25).

20.11.2019 року Добропільською міською радою було прийнято рішення № 7/64-10, не залишати об`єкти соціальної інфраструктури - будівлі гуртожитку з майном, призначеним для їх обслуговування, за адресами: АДРЕСА_3 в статусі гуртожитку. Перепрофілювати об`єкти соціальної інфраструктури - будівлі гуртожитку в будівлю за іншим призначенням (готель). Вирішити питання щодо забезпечення законних мешканців будівель іншим житлом згідно з діючим законодавством. Доручити комунальному підприємству «Добропільська служба єдиного замовника» - балансоутримувачу будівель розпочати процедуру перепрофілювання вказаних будівель за іншим призначенням під готель. Застосовувати до дати відселення мешканців будівель тарифи на її утримання, що діяли протягом 2019 року та з урахуванням фактичних витрат. На виконання пункту 5 рішення Добропільської міської ради від 17 липня 2019 року № 7/59-12 «Про визначення статусу будівлі за адресою: АДРЕСА_2 » відмовити ОСОБА_1 у видачі спеціального ордеру та укладенні договору найму жилого приміщення у зв`язку з перепрофілюванням будівлі за іншим призначенням під готель (а.с.96).

Проаналізувавши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що Добропільською міською радою не було проігноровано жодної заяви позивача, відповіді надавались у визначений законодавством строк.

За змістом ст. ст. 12, 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, крім того суд вірно зазначив, що без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім та переконливим свідченням того, що відповідачем допущено протиправну діяльність.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту що його заяви розглядалися не в строк, визначений нормами чинного законодавства в один місяць, не перевірено та не встановлено всіх обставин по справі, що призвело до ухвалення судом необ`єктивного, однобічного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке не відповідає фактичним обставинам справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи матеріалам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова