Унікальний номер справи 333/7404/19
Номер провадження 2/333/921/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 23 квітня 2020 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: суддя Фунжий О.А., за участю секретаря судового засідання Бабенко Я.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Сєчина Я.М., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

27 грудня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 25 липня 2013 р. позивач та відповідач ОСОБА_2 , який є сином позивача, уклали договір позики, за яким позивач передав, а відповідач прийняв позику у сумі 23 145,00 доларів США для придбання квартири, зі строком повернення за першою вимогою, але не пізніше 29 липня 2023 р. На вказані грошові кошти відповідачі, які перебували у зареєстрованому шлюбі, придбали квартиру, в якій мешкали. 24 вересня 2019 р. позивач звернувся до відповідачів з вимогою про повернення боргу, проте ці вимоги відповідачі не виконали. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідачів у рівних частках по Ѕ частині боргу, який станом на 27 грудня 2019 р. складає 539 047 ,05 грн. за курсом НБУ, визнавши за кожним зобов`язання по сплаті боргу в сумі по 11 572,5 доларів СГА, що становить по 269 523 грн.

Ухвалою суду від 15 січня 2020 р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27 січня 2020 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю, суду пояснив, що з жовтня 2008 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . У липні 2013 р. для придбання квартири він позичив у батька під розписку 23 145 доларів США. На вказані гроші вони з дружиною придбали квартиру, яка була зареєстрована на нього. Дружина знала про те, що він позичив гроші у батька, не заперечувала проти цього. У цій квартирі він мешкав разом з дружиною і дитиною. У вересні 2019 р. шлюб між ними в судовому порядку розірвано. Дружина подала до суду позов про поділ майна. 24 вересня 2019 р. батько звернувся до них з вимогою про повернення боргу, проте грошей у нього немає.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 20 березня 2020 р., 2 квітня 2020 р., 23 квітня 2020 р. не з`являлася, повідомлялася судом про день, час та місце слухання справи належним чином (а.с.48, 52), причини неявки суду не повідомила. Своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 25 жовтня 2008 р. Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. (а.с.7)

25 липня 2013 р. позивач та відповідач ОСОБА_2 відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України уклали письмовий договір позики. Відповідно до цього договору позивач передав, а вказаний відповідач прийняв у власність 23 145,00 доларів США, що станом на 25 липня 2013 р. складало відповідно до курсу НБУ 184 998,00 грн., з розрахунку 1 долар США дорівнює 7,993 грн., зі строком повернення за першою вимогою в повному обсязі, але не пізніше 29 липня 2023 р. (а.с.13)

За кошти отримані від позивача відповідач ОСОБА_2 купив квартиру згідно договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 р. Оформлення правочину здійснювалося за згодою дружини покупця ОСОБА_3 , про що свідчила її заява, підпис на якій засвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 30 липня 2013 р. за реєстровим №2141. (а.с.8-9)

Заявою від 24 вересня 2019 р. позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією повернути борг за договором позики. Вказану заяву ОСОБА_2 отримав особисто 25 вересня 2019 р. (а.с.14)

В судовому засіданні встановлено, що свої зобов`язання за договором позики відповідач ОСОБА_2 не виконав, грошові кошти позивачеві не повернув.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини друга, третя статті 533 ЦК України).

В даному випадку, позивач, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики визначивши розмір заборгованості в еквіваленті національній валюті - гривні України.

З огляду на викладене суд, не маючи права виходити за межі позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 Ѕ частку грошових коштів за договором позики від 25 липня 2013 р., що становить 11 572,50 доларів США, що на момент подання позову, тобто на 27 грудня 2019 р., складає відповідно до курсу НБУ 269 523,53 грн., з розрахунку 1 долар США дорівнює 23,29 грн.

У задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики суд вважає за необхідне відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що вказаний договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 стороною вказаного договору не є. Позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в сумі 23 145,00 доларів США за вимогою позивача не повернув.

За змістом ч.4 ст.65 Сімейного кодексу договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно роз`ясненням, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, зобов`язання між чоловіком і дружиною враховуються при поділі спільної сумісної власності подружжя, однак не розподіляються при виконанні договору. Суд не має повноважень змінювати умови договору позики, встановлюючи за сторонами в рівних частках виконання обов`язку за договором.

З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 Ѕ частини заборгованості за договором позики.

Керуючись ст.280-281 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , Ѕ частину заборгованості за договором позики від 25 липня 2013 р. у розмірі 269 523 грн.

У задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини заборгованості за договором позики від 25 липня 2013 р. у розмірі 269 523 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Запорізькій апеляційний суд через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2020 р.

Суддя О.А. Фунжий