Справа № 158/163/20 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/985/20 Категорія: 60 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Хомича Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_5 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Позивач зазначала, що вона є спадкоємцем померлого за законом, оскільки з померлим була в шлюбі, фактично прийняла спадщину, бо проживала з ним на день смерті разом, однак при зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини їй було видано на частину майна свідотцво про право на спадщину за законом, а на будинок відмовлено у видачі такого свідоцтва через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на це спадкове майно, а тому просить в судовому порядку визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 , якого за його клопотанням судом першої інстанції було залучено до справи в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, через свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і відмовити в позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Покликається на те, що підстав визнавати право власності за позивачкою на спірний будинок у суду не було, що суд першої інстанції не врахував, що письмові докази, якими обґрунтовано позовні вимоги та які ним взято до уваги, є сумнівними та не відповідають дійсності, а оскільки він є власником суміжної земельної ділянки із ділянкою, на якій знаходиться будинковолодіння, щодо якого ухвалене оскаржуване рішення, тому даним рішенням порушуються його права як власника земельної ділянки. Вказує, що попередніми судовими рішеннями встановлені обставини існування спору між учасниками даної справи щодо меж земельних ділянок, а також що оскаржуване рішення не відповідає критеріям вмотивованості та обґрунтованості, є незаконним, а відтак таким, що підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.04.2000 року (а.с.6).

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.02.1983 року /а.с. 99/.

Наявність у власності ОСОБА_6 вищевказаного спадкового майна та права на нього підтверджується архівним витягом №97 від 27.12.2019 року, архівним витягом №12 від 10.03.2020 року та довідкою для оформлення спадщини №134 від 10.03.2020 року, де вказується, що в погосподарській книзі №1 за 1996-2000 роки за особовим рахунком № НОМЕР_3 значиться власником житлового будинку АДРЕСА_3 на даний час ОСОБА_7 , а будинок збудований у 1987 році.

З рішення Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №26/3 від 24.12.2019 року «Про зміну поштової адреси» вбачається, що поштову адресу житлового будинку АДРЕСА_3 змінено на 52а. та у зв"язку з цим внесено зміни в погосподарську книгу № 1 та вказано об"єкт погосподарського обліку під номером 01-0041, сторінка 81.

Як встановлено із матеріалів справи та копії спадкової справи №450/2008, заведеної після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом спільного проживання з чоловіком у житловому будинку. Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 53, 95-110).

На її ім"я нотаріусом 18 червня 2008 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна - грошові заощадження, права на земельну частку (пай), право на майновий пай (а.с.109).

Постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 60/02-31 від 24.01.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця (а.с. 15).

За змістом ст. ст. 524, 548 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що дані будівлі належали на праві власності спадкодавцю, який за життя у встановленому законом порядку не оформив правовстановлюючих документів, що унеможливлює спадкоємцеві - позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину.

При задоволенні позову суд першої інстанції керувався ст.392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_4 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, стверджує, що даним рішенням порушуються його права як землекористувача суміжної ділянки. Як вказував апелянт, він є власником в порядку спадкування після смерті своєї матері земельної ділянки та житлового будинку за адресним номером АДРЕСА_2 , а відтак є суміжним землекористувачем (сусідом) у відношенні до житлового будинку за адресним номером АДРЕСА_4 , на який позивач просить визнати за собою право власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на постанову Волинського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року по цивільній справі №158/831/17, яка набрала законної сили, та якою встановлено, що матеріалами справи підтверджується наявність спору між сторонами як суміжними власниками та користувачами земельних ділянок.

Однак висновки вказаної постанови суду апеляційної інстанції не впливають на правильність рішення суду у даній справі, оскільки у даній справі не вирішувалось питання щодо земельних правовідносин. Тобто предметом судового розгляду справ, на рішення в яких покликається ОСОБА_4 , є іншим, ніж за позовом, що заявлений ОСОБА_1 у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Разом з тим, суд першої інстанції, залучивши до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 за його клопотанням, не вказав, яким чином рішення у цій справі може безпосередньо вплинути на права або обов"язки ОСОБА_4 щодо однієї із сторін.

Отже, апеляційний суд приходить до переконання, що ухвалене судом першої інстанції рішення про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 в порядку спадкування після її померлого чоловіка жодним чином не порушує прав та законних інтересів особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_4 , оскільки в позові не ставилось питання та у рішенні не вирішувалось щодо прав на земельну ділянку, а тому доводи апеляційної скарги суд не бере до уваги і вважає, що підстав для скасування рішення з мотивів, наведених у апеляційній скарзі ОСОБА_4 , немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді