Справа № 159/6350/19
Провадження № 2/159/168/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені якого діє представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу по аліментах, неустойки за порушення строку сплати аліментів та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу по аліментах, неустойки за порушення строку сплати аліментів та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов обґрунтовано тим, що, відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду, вирішено стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

На даний час та впродовж останніх трьох років відповідач аліментів не сплачує, ігнорує потреби дитини, як в повсякденному житті, так і у відпочинку дитини, лікуванні, оздоровленні, навчанні. Відповідач не є інвалідом, є працездатною особою, проживає разом з батьками та цивільною дружиною, займаються підприємницькою діяльністю.

Позивач вказує, що дитина постійно хворіє та потребує спеціальної дієти, постійних ліків та потребує щорічного оздоровлення. Незважаючи на необхідні життєві потреби дитини, відповідач, не сплачуючи аліментів, не запропонував дитині ні санаторно-курортного лікування, ні коштів на лікування. На даний час відповідачем аліменти не сплачено, а сума боргу по аліментах становить 46400,00 грн.

Крім цього, позивач вказує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи суму заборгованості, позивач вважає, що розмір, неустойки, який підлягає стягненою з відповідача на користь позивача становить в сумі 100% заборгованості, тобто 46400,00 грн.

Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, представник позивач просила суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина в сумі 46400, 00 грн.; стягнути неустойку від суми несплачених аліментів в розмірі 46400,00 грн.; збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з виписки з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2013 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 28.07.2006 року відділом РАЦСу по місту Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, актовий запис № 354 - розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2015 року, вирішено стягувати ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 29.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Старовижіського районного управління юстиції № 6/03-32 від 12.01.2016 року, на виконанні відділу державної виконавчої служби Старовижівського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 159/7720/14-ц від 11.03.2015 року Ковельського міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 29.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. За період з 14.05.2015 року по 31.12.2015 року боржник ОСОБА_3 аліментів стягувачу ОСОБА_1 не сплачував.

Крім зазначеної довідки, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували заявлений позивачем розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідачем.

Сам по собі факт несплати аліментів відповідачем у період з 14.05.2015 року по 31.12.2015 року не підтверджує наявності заборгованості по аліментах станом на день звернення позивача до суду з даним позовом.

Не надано позивачем й доказів того, що за період з 31.12.2015 року по день звернення позивача до суду відповідач не сплачував аліментів на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів того, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить саме 46400 грн.

Виходячи з цих міркувань, позовна вимога позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина в сумі 46400, 00 грн. до задоволення не підлягає.

Крім цього, якщо така (чи будь-яка інша) заборгованість по сплаті аліментів й існує, то така заборгованість має бути нарахована державним виконавцем в межах виконавчого провадження і має стягуватись з боржника в межах цього виконавчого провадження. Додаткового підтвердження (чи стягнення) судовим рішенням така заборгованість не потребує. Лише в разі наявності спору - розмір такої заборгованості судом.

Аналогічні вимоги містять норми ч. 8 ст. 71 СК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, законодавець нерозривно пов`язує розмір пені з розміром заборгованості по аліментах.

Оскільки позивачем не доведено розмір заборгованості відповідача по аліментах, то визначити суму неустойки (пені), не маючи такого розміру, не виявляється можливим.

Знову ж таки, надана довідка відділу державної виконавчої служби Старовижіського районного управління юстиції № 6/03-32 від 12.01.2016 року підтверджує лише несплату аліментів за період з 14.05.2015 року по 31.12.2015 року, а не сам розмір заборгованості.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) до задоволення не підлягає.

Що ж стосується вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача в користь позивача, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Після винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня 2020 року - 2318 грн., з 1 грудня 2020 року - 2395 грн.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі.

Відповідач має вік 38 років, є працездатним, не подав суду докази про наявність в нього інших утриманців, не подав доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у розмірі по 1600,00 грн. щомісячно.

Визначений розмір аліментів в сумі 1600,00 грн. щомісячно незначно перевищує мінімальний розмір аліментів, визначений законодавством, та, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин.

Таким чином, враховуючи визначені ст. 182 СК України обставини, суд прийшов до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1600,00 грн. щомісяця.

Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180-182, 184, 191, 192, 196 СК України, ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження", суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені якого діє представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу по аліментах, неустойки за порушення строку сплати аліментів та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2015 року, та стягувати з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий:П. Ю. Бойчук