Провадження №22-ц/812/605/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 489/7068/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Коваленком І.В. 3 січня 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 3 січня 2020 року,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником квартири № 66 за цією ж адресою, що розташована поверхом вище над квартирою позивача.

29 серпня 2018 року відбулося залиття квартири позивача з квартири відповідача. Були залиті стеля, стіни, підлога в коридорі, ванній, кухні, кімнаті, спальні, балконі із пошкодженням гіпсокартону, ламінату, електропроводки, корпусних меблів.

Відповідно до акту комісії від 29 серпня 2018 року, складеного КЖЕП ММР «Зоря» у присутності обох сторін, залиття квартири сталося внаслідок пошкодження (розриву) шлангу подачі холодної води до зливного бачка в квартирі № 66 , тобто через несвоєчасне обслуговування відповідачем сантехнічного обладнання в належній їй квартирі.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 120-1360 від 17 жовтня 2018 року, виконаного Регіонально торгівельною-промисловою палатою Миколаївської області, причиною залиття квартири № 62 є пошкодження гнучкого шлангу подання холодної води на зливний бачок. Вартість ремонтно-будівельних робіт відновлювального ремонту в квартирі № 62 , яка належить позивачу складає 95628 грн.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила стягнути зі ОСОБА_2 на її користь 95 628 грн. матеріальної шкоди та 4500 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути зі ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 90891 грн. (з урахуванням уточнених позовних вимог), а також витрати на проведення експертизи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи щодо суб`єктного складу осіб, не з`ясоване повне коло осіб, інтересів яких стосується вирішення спору, висновки суду не відповідають обставинам справи, невірно застосовані норми матеріального права щодо припущення повного відшкодування шкоди, у зв`язку з прийняттям позивачкою у якості часткового погашення 200 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та недоведеність нею заявлених позовних вимог, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення позивача до суду власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , якій належить 1/3 частка, та позивач ОСОБА_1 , якій належить 2/3 частки зазначеної квартири ( а.с. 11,12 ).

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частки кожному ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 ( а.с. 153,154 ).

Відповідно до акту комісії від 29 серпня 2018 року, складеного представниками КП ММР ЖКП «Зоря» у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок пошкодження (розриву) шланги подачі холодної води до зливного бачка в квартирі № 66 .

Згідно акту в квартирі № 62 вказаного будинку повістю затоплені в коридорі, ванній, кухні, кімнаті, спальні та балконі стеля, електропроводка, стіни, поли із ламінату і корпусна мебель.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 позивач просила відшкодувати завдану їй майнову шкоду внаслідок залиття квартири , розмір якої визначено висновком будівельно-технічної експертизи № 120-1360 від 17 жовтня 2018 року, виконаного експертом Регіональної торгівельної-промислової палати Миколаївської області ОСОБА_6 , у вигляді вартості ремонтно-будівельних робіт відновлювального ремонту в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 95 628 грн.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Доказів на підтвердження фактичного понесення витрат на ремонт квартири після затоплення позивачка суду не надала, оскільки ремонті роботи не проводила.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 продала квартиру, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 180-181).

Отже, доказів, які б свідчили про те, що позивач понесла витрати, або ці витрати мають бути нею зроблені в майбутньому, позивач суду не надала.

До того ж, продаж квартири іншому власнику, виключає можливість понесення позивачкою витрат на ремонт цієї квартири в майбутньому.

Вимоги про стягнення збитків з інших підстав, позивачкою не заявлялось.

Крім того, в ході розгляду справи у суді першої інстанції, сторони підтвердили той факт, що на протягом тижня після затоплення, позивач запропонувала відповідачу відшкодувати їй завдану майнову шкоду яку оцінила у 200 доларів США, на що відповідач дала свою згоду та відшкодувала завдані збитки.

До того ж, вартість ремонтно-будівельних робіт відновлювального ремонту квартири, що належала позивачці, визначена експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи з врахуванням НДС та заробітної плати, що не можна вважати безпосередньо пов`язаним з необхідністю відновлення порушеного права позивачки.

Отже, враховуючи конкретні обставини справи, а саме згоду між сторонами щодо розміру заподіяної шкоди, її відшкодування відповідачем, відсутність доказів, які б підтверджували фактичні втрати позивача у зв`язку з пошкодженням квартири або необхідністю їх зробити в майбутньому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

Доводи апелянта про доведеність позивачем заявлених позовних вимог не відповідають фактично встановленим обставинам справи, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання апелянта на те, що судом не з`ясоване повне коло осіб, інтересів яких стосується вирішення спору, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України , суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий : Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 24 квітня 2020 року.