Єдиний унікальний номер 243/3882/19
Номер провадження 22-ц/804/1053/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

представника відповідача Голуба П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/3882/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Кра-маторська, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, з апе-ляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськ-районного суду Донецької області від 04 липня 2019 року (суддя першої інстанції Старовець-кий В.І.), -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави Україна в особі територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську, та Державної казначей-ської служби України про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 26 березня 2019 року він звернувся до директора Державно-го територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Крама-торську із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 , яке полягає в фальшуванні у 2017 році матеріалів цивільної справи № 2-2064-2005. Проте слідчий другого слідчого відділу Те-риторіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорсь-ку, ОСОБА_3 , відповідно до вимог закону відомості про вчинене кримінальне правопору-шення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладе-них в заяві ОСОБА_1 , не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику не надав, таким чином не виконав покладеного на нього завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, не захистив права і свободи людини, інтереси суспільства і держави.

Позивач посилається на те, що бездіяльністю відповідача йому було спричинено мора-льну шкоду, яка полягала у глибоких душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з про-типравною поведінкою щодо нього, як фізичної особи та у зв`язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними до-говорами, що викликало у нього негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, невпевненості у майбутньому, почуття відчаю та гніву.

Спричинену моральну шкоду оцінює у сумі 150 228,00 грн., яку просив стягнути з Дер-жави Україна за представництвом Територіального управління Державного бюро розсліду-вань, розташованого у місті Краматорську, за рахунок державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку. Визначити порядок виконання судового рішення та вжити заходи для забезпечення його виконання. Також просив постано-вити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області.

04 липня 2020 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуа-льного права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рі-шення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних ви-мог.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції фактично не розглянув його позов по суті, чим порушив право позивача на справедливий судовий розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Під час дослідження обставин, які складають предмет доказування, суд не застосував норми права, яких мав дотримуватися відповідач, та не дав оцінки, чи діяв відповідач відповідно до норм закону та у визначеному законом порядку, чи були його дії правомірними або неправомірними. Суд не встановив, чи були порушені відповідачем права позивача за встановлених судом обставин справи, на які посилався позивач. Отримавши докази щодо негативних емоційних переживань внаслідок порушення його прав, суд не застосував норми ст. 23 ЦК України та не встановив факти спричинення моральної шкоди.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську, на апеляційну скаргу позивача наданий письмовий відзив, в якому заявник не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції є закон-ним та обґрунтованим. При цьому зазначає, що суд повно та всебічно перевірив обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Відповідачем Державною казначейською службою України письмовий відзив на апеля-ційну скаргу позивача на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи 15 квітня 2020 року були повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 121, 122).

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Державної казначейської служби України апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 15 квітня 2020 року не пові-домили і, відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представник відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Голуба П.А., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріа-ли справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунто-ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, йому завдано моральної шкоди. Суд дійшов висновку, що факт невнесення посадовою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання ОСОБА_1 шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльність органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача у відповідності ст.ст. 77, 81 ЦПК України.

Зазначені висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Краматорську із заявою про вчинення кримінально-го правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_2 , яке по-лягає в фальшуванні у 2017 році матеріалів цивільної справи №2-2064-2005 (а.с.5).

Листом від 27 березня 2019 року № С-654 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, повідомило ОСОБА_1 про те, що в ході розгляду вказаної заяви не встановлено жодних об`єктивних даних та жодних доказів, які б вказували на факт причетності голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 до підроблення документів цивільної справи № 2-2064-2005 від 09 грудня 2005 року. Також зазначено, що із вищевказаної заяви не вбачаються ознаки кримінального право-порушення з боку голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 , а вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України з боку невстановлених осіб, що не відноситься до підслідності органів Державного бюро розс-лідувань, а підслідні органам Національної поліції України. Вказану заяву було направлено для розгляду по суті за належністю до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с.6).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , наданому до суду першої інстанції, Терито-ріальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, поси-лається на те, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03 квітня 2019 року у справі № 234/5310/19 задоволена скарга позивача, зобов`язано службову особу ТУ ДБР у м. Краматорськ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви позивача від 26 березня 2019 року.

Вказана обставина не спростовується позивачем.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній особі органом держа-вної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктно-го складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є під-ставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службо-вих осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, про-куратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випа-дку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, не-законного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках за-подіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Ко-дексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, на підставі якої шкода, завдана фізичній або юри-дичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого са-моврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автоном-ною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому поклада-ється на державу Україна (постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16).

У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Коде-ксом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та ін-тереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спо-сіб, визначений законом або договором.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167, 1174 ЦК Украї-ни доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини запо-діювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок дове-сти наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фі-зичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі неза-конними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`я-суванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зо-крема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фі-зичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездія-льністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює за-подіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають зна-чення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах зма-гальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обо-в`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

За правилом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наяв-них у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оці-нює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поняття доказів розкрито у ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію що-до предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного до-казу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути пі-дтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на матеріали справи, встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що йому спричинено моральну шкоду саме внаслідок протиправних дій чи бездіяльності посадової особи, а сам по собі факт невнесення слідчим Територіального управління Державного бюро розслідування відповідних відомостей до ЄРДР не дає підстав вважати доведеним факт спричинення позивачу шкоди у розумінні статей 1173, 1174 ЦК України без встановлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності за наведеними статтями закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Тобто, суд дійшов вірного висновку, що позивач повинен надати докази як на підтвер-дження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і до-кази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відпо-відача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відпо-відача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, а тому суд дійшов правильно-го висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, позивач звільнений від сплати судо-вого збору відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридця-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

О.Д. Канурна