Справа № 573/350/20
Номер провадження 2/573/168/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Замченко А.О.,

з участю секретаря Півньової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської селищної ради з позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яку він фактично прийняв, оскільки з 2017 року проживав разом з батьком, якому потрібен був догляд. За життя останній склав заповіт, яким усе своє майно заповів йому. Вказує, що померлому належала земельна ділянка площею 3,12 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської селищної ради.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини на земельну ділянку у зв`язку з наявністю сумнівів щодо прийняття ним спадщини, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити (а. с. 45).

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає (а. с. 44).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьком якого у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_2 (а. с. 11).

Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №045627 ОСОБА_2 на підставі рішення VII сесії 23 скликання Жовтневої селищної ради від 23 липня 1999 року передано в приватну власність земельну ділянку площею 3,12 га, розташовану на території Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 8).

Зазначеній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :03:008:0500 та 23 грудня 2016 року право власності ОСОБА_2 на землю зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 9, 10).

10 грудня 2008 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе своє майно заповів сину ОСОБА_1 (а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а. с. 7).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району від 28 листопада 2019 року та довідки депутата вказаної ради ОСОБА_4 від 19 листопада 2019 року ОСОБА_1 постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З 2017 року та на момент смерті з ним проживав без реєстрації місця проживання його син ОСОБА_1 , який здійснював за ним догляд. ОСОБА_1 проживав за вказаною адресою по 2019 рік. Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчений Виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради 10 грудня 2008 року за №3412. Заповіт не змінювався та не відмінявся (а. с. 13, 14).

Як вбачається з копії паспорту позивача з 13 березня 2015 року його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5-6).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 19 березня 2020 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася (а. с. 37).

На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну ділянку, яка належала його батьку, але через те, що відомості про реєстрацію його місця проживання не збігається з місцем відкриття спадщини, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування в нотаріальній конторі.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1220, ч. 5 ст. 1268 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року в цивільній справі №484/747/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав з ним на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Згідно з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку розміром 3,12 га на території Миколаївської селищної ради Білопільського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області (41854, Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, б-р Свободи, 2, ) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 3,12 га, кадастровий номер :03:008:0500, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії І-СМ №045627, виданий 31 липня 1999 року Жовтневою селищною радою Білопільського району Сумської області на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя