н/п 4-с/490/117/2020 Справа № 490/6285/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

29 вересня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила суд визнати неправомірною (протиправною) та скасувати постанову від 23.02.2018 р. про закінчення виконавчого провадження №49433859. В обґрунтування вимог посилається на те, що після набрання законної сили рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.09.2015 р. було видано відповідний виконавчий лист. Постановою Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження. Постановою від 23.02.2018 р. було закінчено виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 23.02.2018 р. за виконавчим листом існувала заборгованість по аліментам у сумі 12 000,00 грн., то у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження.

Представник скаржника надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Заочним Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500,00 грн. на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 30.06.2015р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1800,00 грн. щомісячно, на користь ОСОБА_1 , починаючи з 30.06.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вищевказаного виконавчого рішення суду,12.11.2015 року було видано відповідний виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Надвірнянського районного управління юстиції від 24.11.2015 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (ВП №49433859).

Згідно Довідки ВДВС Надвірнянського районного управління юстиції від 24.12.2015 р., ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 30.06.2015 р. по 30.11.2015 р.

Постановою головного державного виконавця Надвірнянського районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 23.02.2018 р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №490/6285/15-ц на підставі п.7 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення.

Згідно п.7 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3, п.18 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження », під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 4 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У відповідності із вимогами ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У відповідності із вимогами п.7 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», яким керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, Виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

За такого, оскільки на час винесення постанови про повернення виконавчого документу існувала заборгованість зі сплати аліментів у сумі 12 000,00 грн., суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження, отже скарга підлягає задоволенню.

Також ОСОБА_1 , просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн з боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_2 , проте відповідно до ст.ст. 137,141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню належним чином підтверджені судові витрати в разі задволення вимог скарги саме з суб`єкта оскарження, а ен учасника процесу за даною скаргою, яким є боржник ОСОБА_2 проте таких вимог скаржник не заявляла.

За такого у вимогах про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)- задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23 лютого 2018 про закінчення виконавчого провадження №49433859 з примусового виконання виконавчого листа №490/6285/15-ц.

В іншій частині вимог- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2020 року.

Суддя Гуденко О.А.