Головуючий у 1-й інстанції Д`яченко Д.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Д`яченко Д.О., повний текст рішення складено 06 березня 2020 року, по цивільній справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом кредитора до спадкоємця боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення між банком і ОСОБА_2 за його життя договору б/н від 15.11.2013р., за яким останній отримав кредит у розмірі 6600грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. За своє життя позичальник ОСОБА_2 грошові зобов`язання не виконав.

На час смерті позичальника ОСОБА_2 з ним постійно проживала ОСОБА_1 , фактично прийняла спадщину, від спадщини не відмовлялася. 15.06.2014р. банком було направлено претензію кредитора до Другої маріупольської державної нотаріальної контори, на що надана відповідь про відсутність заяв спадкоємців про прийняття або відмову від спадщини.

Крім того, 12.09.2019р. до спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 було направлено лист-претензію про погашення боргу спадкодавця, але що не виконано відповідачем в позасудовому порядку.

Позивач просив стягнути зі спадкоємця позичальника - ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором від 15.11.2013р. в розмірі 6286,44грн, а також відшкодувати понесені витрати з оплати судового збору у розмірі 1921грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитодавець станом на травень 2014 року достеменно знав про смерть позичальника ОСОБА_2 , і як наслідок саме з цього часу розпочався перебіг строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців згідно із ст. 1281 ЦК України, який сплинув у листопаді 2014 року, що позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними). Банком не надано належних підтверджень вручення претензії відповідачці ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів, пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса, що банк учинив у травні 2014 році до спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини 05.04.2014р. Відповідач, не зявляючись до суду, не висловлюючи заперечень проти позову, не надала доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, отже на спадкоємці лежить обов`язок з відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, за змістом наданої банком ксерокопії анкети-заяви від 15.11.2013р. ОСОБА_2 приєднавася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів Банку, які викладені на сайті www.privatbank.com.ua, які за текстом позовної заяви утворюють укладений між сторонами кредитний договір, за яким відповідач отримав у кредит 6600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість клієнта ОСОБА_2 станом на 16.09.2019р. складає 6286,44грн., з них: заборгованість за кредитом 6212,16грн, заборгованість за відсотками 74,28грн (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34).

За реєстром поштових відправлень рекомендованих листів кредитора до ДНК № 2596 від 03.06.2014р., позивачем 15.06.2014р. було направлено запит до Другої Маріупольської державної нотаріальної контори щодо ОСОБА_2 (а.с. 35, 36).

За відповіддю Другої маріупольської державної нотаріальної контори від 20.06.2014р. спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не відкривалась (а.с. 37).

Згідно реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 09.09.2019р., позивачем було направлено претензію до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (а.с. 39-42).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції на момент відкриття спадщини у квітні 2014 року) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

За положеннями ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно із ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із паспортними даними відповідачки ОСОБА_1 , вона є дружиною позичальника - ОСОБА_2 (шлюб зареєстровано 19.10.1974р.), і проживала з чоловіком за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) з 1999 року і на момент відкриття спадщини у квітні 2014 року (а.с. 31-33).

Звертає увагу наведення в позовній заяві банку обставини, що не відповідає дійсності, а саме те, що на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» від 15.06.2014р. Другою маріупольською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 .

Так, з наявної в матеріалах справи «Претензії кредитора» від 19.05.2014р. (а.с. 36), адресованої Другій маріупольській державній нотаріальній конторі, вбачається прохання повідомити про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 і про коло спадкоємців, а також включити кредиторські вимоги банку (заборгованість за кредитним договором в сумі 6588,05грн) в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ.

У відповідь Друга маріупольська державна нотаріальна контора своїм листом від 20.06.2014 року за № 831/01-16 повідомила банк про те, що станом на 20.06.2014 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась, спадкоємці за оформленням своїх спадкових прав не зверталися, інформація про майно спадкодавця невідома. Кредитору для заведення спадкової справи запропоновано надати довідку житлової організації за останнім місцем проживання спадкодавця (боржника), свідоцтво про смерть, квитанцію про сплату нотаріальної послуги за отримання і перевірку інформації зі Спадкового реєстру в строк до 05.10.2014р. (а.с. 37).

У справі відсутні докази учинення юридично значущих дій, про які йшлося в листі нотаріальної контори. І банком ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не представлено доказів заведення спадкової справи у встановленому законом порядку на підставі заяви-претензії кредитора.

Тож, доводи в позовній заяві про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 на підставі вимоги кредитора спадкодавця і включення заборгованості за кредитним договором до спадкової маси не ґрунтуються на зібраних доказах.

А відтак, єдиною претензією кредитора спадкодавця, висунутою в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України до спадкоємця позичальника, є наявний лист-претензія банку від 05.09.2019р. (а.с. 38), спрямований на адресу спадкоємця позичальника 12.09.2019р. (а.с. 39), без підтвердження його вручення адресатові, а також пред`явлений 08.01.2020р. у даній справі позов АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 2-4).

Судом першої інстанції встановлена базова істотна обставина для розгляду виниклого спору - обізнаність кредитора із фактом відкриття спадщини - смерті позичальника ОСОБА_2 - у травні 2014 року та звернення АТ КБ «Привтбанк» до спадкоємця в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України лише у вересні 2019 року.

При цьому ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного провадження не здобуто доказів щодо існування у кредитора перешкод об`єктивного характеру з травня 2014 року пред`явити вимоги безпосередньо до дружини позичальника, як його єдиного спадкоємця, за відомою банкові спільною із позичальником адресою проживання, та відносно якої не зафіксовано відмови від спадщини.

Судом цілком слушно використано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц, згідно яких: сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Зважаючи на те, що строк дії кредитного договору сплив зі строком дії виданої позичальникові кредитної картки в останній день липня 2017 року (а.с. 69), то АТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду із даним позовом до спадкоємця 08.01.2020р . , пропустив і граничний, присічний річневий строк (від настання строку вимоги) пред`явлення своєї вимоги кредитора, унормований ч. 3 ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк», відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, врахував, що кредитор спадкодавця ОСОБА_2 не пред`явив своєчасно у визначені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки вимог до спадкоємця ОСОБА_1 , що прийняла спадщину, що позбавляє його права вимоги. У зв`язку з наведеним суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність фактажно-правових підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом, банк не навів доказів в обґрунтування обсягу спадкового майна, його вартості, чим обмежується цивільно-правова відповідальність спадкоємця за грошовими зобов`язаннями спадкодавця у відповідності із ч.ч. 1-2 ст. 1282 ЦК України, на що звертав увагу Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року по справі № 640/6274/16-ц.

13.04.2020р. до апеляційного суду позивачем направлено клопотання про витребування з Єдиного реєстраційного центру, сервісного центру МВС відомостей щодо майна, яке належало померлому ОСОБА_2 (а.с. 105).

Колегія суддів вважає заявлене процесуальне клопотання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України: учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (зокрема, для позивача - разом з поданням позовної заяви). Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Як виявлено за матеріалами справи, позивачем пропущено передбачений строк заявлення клопотання про витребування додаткових доказів щодо обсягу спадкового майна (нерухомого майна, транспортних засобів): такого клопотання не міститься ані в позовній заяві, ані в долучених до неї матеріалах (а.с. 1-52); аналогічного клопотання не заявлено і в тексті апеляційної скарги та долучених до неї матеріалів (а.с. 87-96). І заявник не обґрунтував неможливість подання вказаних доказів у визначений законом строк з причин, що не залежали від нього.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, впродовж всього розгляду справи судом першої інстанції з січня 2020 року і до моменту прийняття судового рішення у березні 2020 року позивачем не заявлялося клопотання про витребування вказаних доказів, що мають, на погляд банку, істотне значення, і до чого зводиться один з аргументів апеляційної скарги.

Таким чином, клопотання про витребування доказів не було подано у передбачену процесуальним законом стадію судового розгляду і ці докази не були предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки самим позивачем було позбавлено суд безпосередньо дослідити ці докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України регламентовано вирішення апеляційним судом питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції в стадії підготовки розгляду справи судом апеляційної інстанції - в даній справі це період з моменту відкриття провадження 31.03.2020р. (а.с. 101) і до закінчення підготовчих дій 08.04.2020р. (а.с. 103).

Проте, до апеляційної скарги позивачем не було заявлено клопотання про витребування додаткових доказів впродовж періоду підготовки справи до апеляційного розгляду.

Таке клопотання заявлено банком лише 13.04.2020р. (а.с. 104-105). без посилань на поважні переконливі причини, як об`єктивно зашкодили своєчасному поданню цього клопотання до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за необґрунтуванням позивачем неможливості подання вказаних нових доказів та клопотання про їх витребування у передбачені процесуальним законом строк і стадію, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 83, ч. 1 ст. 84, ч. 3 ст. 367 ЦПК України, таке клопотання залишається судом апеляційної інстанції без задоволення.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, та підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2020 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова