_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/1188/20
УХВАЛА

26.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову по цивільній справі №947/10098/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним Персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу №в/ від 21.08.2018р;

- визнати недійсним Інструктивну декларацію №в/4/6/2-п від21.06.2018року та Угоду про порядок повернення паю;

- застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу у вигляді сплаченого позивачем на підставі укладеного Персонального меморандуму та Інструктивної декларації паю в розмірі 540431гривень57коп.

Провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження на підставі ухвали судді від 30.04.2020 року.

Під час проведення підготовчого судового засідання, позивач 05.10.2020 року надав до суду заяву про забезпечення позову, яку надалі уточнив та згідно з останньою редакцією від 08.10.2020 року за вх. №50622 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, належні Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС», в сумі 540 431 гривня 57 копійок.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2020 року заяву позивача по справі задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/10098/20 шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, належні Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС», , у межах позовних вимог, а саме в сумі 540 431 (п`ятсот сорок тисяч чотириста тридцять одна) гривня 57 (п`ятдесят сім) копійок.

13.10.2020 року до суду надійшла заява від представника відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову по вказаній справі, в якій представник просить суд вжити заходи зустрічного забезпечення позову по цивільній справі №947/10098/20, визначити розмір зустрічного забезпечення позову в сумі 540431,57 коп., які зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду у десятиденний з дня постановлення ухвали суду.

В обґрунтування заяви представник відповідача посилається, що суд постановляючи ухвалу суду від 09.10.2020 року фактично втрутився до господарської діяльності підприємства, внаслідок чого останнє, як кооператив, може нести збитки з виплати штрафних санкцій асоційованим членам у розмірі 638045 гривень на добу та в сумі 44054,80 грн., у разі штрафних санкцій ТОВ «ЮГСТРОЙ-СУ-1» у випадку не виконання умов договору підряду №2905 від 29.05.2018 року та №ГП-2ПК від 12.12.2019 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15.10.2020 року вказану заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Позивач по справі у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника відповідача по справі, дослідивши надану до суду заяву, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви, з наступних підстав.

Суд зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.1, 3 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки коли застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а також коли суд зобов`язаний зробити це.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів як забезпечення позову так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, у будь-якому випадку, для вирішення питання про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, за необхідно встановити, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а також встановити, які існують можливі ризики завдання збитків, вжити судом заходами забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наявних документів в матеріалах справи вбачається, що позивач зареєстрований на території України, а саме в АДРЕСА_1 .

Представником відповідача в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача.

Одночасно, відповідачем не обґрунтовано в чому полягають можливі збитки, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, як і не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Суд також не приймає посилання відповідача, що останній, як кооператив, може нести збитки з виплати штрафних санкцій асоційованим членам у розмірі 638045 гривень на добу та в сумі 44054,80 грн., у разі штрафних санкцій ТОВ «ЮГСТРОЙ-СУ-1» у випадку не виконання умов договору підряду №2905 від 29.05.2018 року та №ГП-2ПК від 12.12.2019 року, оскільки представником жодним чином не доведено і не підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між вжитим заходом забезпечення позову у виді арешту на грошові кошти, у розмірі внесеному позивачем за оспорюваним договором, та можливими штрафними санкціями, на які посилається відповідач по справі.

Як вбачається з заяви, представник відповідача фактично висловлює незгоду з ухвалою суду від 09.10.2020 року, ані виклав обставини підтверджуючи завдання відповідачеві можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, та обставини підтверджуючі підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, які передбачені ч.3 ст. 154 ЦПК України.

Натомість суд роз`яснює, що в ухвалі суду від 09.10.2020 року, судом було роз`яснено право сторін на апеляційне оскарження ухвали суду, а саме, що ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Станом на 26.10.2020 року представник відповідача зазначеним правом не скористався, апеляційну скаргу не подав, суд про такі обставини не повідомив.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що під час постановлення ухвали суду від 09.10.2020 року суд виходив з того, що між сторонами по справі виник спір стосовно грошових коштів у розмірі 540431,57 грн. сплачених ОСОБА_1 на рахунок ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» в якості паю за Персональним меморандумом Асоційованого члену Кооперативу №В/ від 21 липня 2018 року та Інструктивною декларацією №В/4/6/2-П від 21.07.2018 року.

ОСОБА_1 були належним чином виконані умови Персонального меморандуму Асоційованого члена кооперативу № в/ та інструктивної декларації №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., а саме належним чином сплачено на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів у розмірі 540431,57 грн.

Відповідно до угоди про порядок повернення паю від 16.09.2019 року, укладеної між ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» та ОСОБА_1 , ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» підтверджено, що ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти у розмірі 540431,57 грн. за Персональним меморандумом Асоційованого члену Кооперативу №В/ від 21 липня 2018 року, які підлягають поверненню ОСОБА_1 у зв`язку із припиненням асоційованого членства в ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» строком по 16 вересня 2021 року.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що Персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу №в/ та інструктивна декларація №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., а також угода про порядок повернення паю від 16.09.2019 року, підлягають визнанню недійсними, а сплачені ним грошові кошти у розмірі 540431,57 грн. поверненню, оскільки відповідачем не були належним чином виконані умови Персонального Меморандуму та Інструктивної декларації, а під час укладення угоди про повернення паю, йому було введено в оману стосовно строку повернення таких коштів.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд під час постановлення ухвали суду дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно грошових коштів у розмірі 540431,57 грн., сплачених ОСОБА_1 на рахунок ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» в якості паю за Персональним меморандумом Асоційованого члену Кооперативу №В/ від 21 липня 2018 року та Інструктивною декларацією №В/4/6/2-П від 21.07.2018 року, внаслідок невиконання умов договірних зобов`язань, у зв`язку з чим вказані вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, належні Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» у межах позовних вимог, є співрозмірними позовним вимогам.

Також суд вважав, що такий вид забезпечення позову жодним чином не може бути розцінений, як втручання в господарську діяльність відповідача, з урахуванням того, що відповідно до наданої до суду довідки ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» від 08.10.2020 року за вих. №101, станом на 08.10.2020 року розмір пайового фонду ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС», який обліковується за аналітичним рахунком 4021 субрахунку 402 «Пайовий капітал» 4 класу рахунків бухгалтерського обліку складає 638 045 102 (шістсот тридцять вісім мільйонів сорок п`ять тисяч сто дві) гривні 58 копійок, а від так накладення арешту на спірну суму грошових коштів у визначеній сумі, не перешкоджатиме здійснювати відповідачеві діяльність в межах наявних грошових коштів, за виключенням спірної суми.

Одночасно, суд зазначав, що під час розгляду справи, представник відповідача відмовився надавати на зобов`язання суду відповідь стосовно наявності укладеного нового персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу щодо квартири, розрахунковою площею 81,79 кв.м., будівельний номер № НОМЕР_1 , розташованої на 6 поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва житловий комплекс з об`єктами суспільного призначення за адресою: АДРЕСА_2 , стосовно прав на яку було укладено спірний в цій справі Персональний Меморандум асоційованого члена кооперативу від 21.07.2018 року, та внесено позивачем спірні кошти, у виді паю, стосовно яких було укладено угоду про порядок повернення паю від16.09.2019 року. Суд вважав безпідставними доводи представника відповідача, що така інформація не впливає на вирішення питання щодо забезпечення позову, оскільки у разі наявності такої інформації про укладення нового персонального меморандуму іншого асоційованого члена кооперативу стосовно вищевказаного об`єкту будівництва, та внесення ним паю, то зазначене навпаки підтверджує, що відповідач отримав у виді паю внески на які розраховував під час укладення спірного ПМ №В/ від 21.07.2018 року, та за рахунок цих коштів мав можливість повернути позивачеві обумовлену договором суму паю.

Під час розгляду зазначеної заяви, представником відповідача також не надано до суду відповідної інформації.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Одночасно суд враховує, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідачем не надано доказів того, що майновий стан позивача або його дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у відповідності до положень п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України.

За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви відповідача про зустрічне забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-154, 261, 352, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову по цивільній справі №947/10098/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.