Єдиний унікальний номер 233/5165/19
Номер провадження 22-ц/804/1704/20
Єдиний унікальний номер 233/5165/19
Номер провадження 22-ц/804/1704/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про переукладення договору оренди землі (суддя Малінов О.С. повний текст рішення складено 27 лютого 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про переукладення договору. Просило визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року укладений між Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , зареєстрований 02.04.2012 року у книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколаївської селищної ради за № 1025, на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :40:000:0087, площею 4,3353 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку землі (кадастровий номер земельної ділянки :40:000:0087, площею 4,3353 га) в Державному реєстрі речових прав (29.11.2017 року).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про переукладення договору відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився Генеральний директор ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» Распонов Р.С., та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, викладені висновки в рішенні суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування.

В обґрунтування доводів вказує, що відповідачем було порушено норми, закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної ділянки (паю) від 22.03.2012 року, щодо виконання ОСОБА_1 обов`язку повідомити та в подальшому переукласти договір з ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» після виділення частки (паю) в натурі (на місцевості), чи було порушено право позивача, як орендаря. Про виділення земельної ділянки в натурі ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» дізналося самостійно.

Наголошує на тому, що відповідно до абзацу 7 пункту 2.3. укладеного договору між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) було також встановлено, що у разі виділення земельної частки ділянки на основі земельної частки(паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Укладаючи договір оренди земельної частки (паю) 22.03.2012 року ОСОБА_2 , погодилась з усіма його умовами, проставляючи власноруч підпис на примірниках договору, та реалізувала своє волевиявлення щодо фактичної передачі у користування земельної частки (паю) на вказаний момент та щодо переукладення договору у майбутньому, у зв`язку із подальшим виділенням земельної ділянки в натурі на місцевості. Строк дії договору було встановлено у п.2.3, терміном на 20 років, і він наразі не сплив. Та обставина, що у липні 2018 року ОСОБА_1 направила лист-повідомлення про припинення договору, так як вирішила самостійно господарювати на земельній ділянці, свідчить лише про недобросовісний характер дій по відношенню до позивача та про односторонню відмову ОСОБА_1 , від виконання діючого договору, що в свою чергу свідчить про порушенням приписів ст. 525,526,629 ЦК України.

Вказує на те, що суд першої інтенції застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, та не врахував правовий висновок щодо застосування абзацу 2 розділу IX Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі 924/468/14, від 22 травня 2019 року у справі 904/3558/18. Зокрема у постанові від 19 березня 2018 року у справі 924/468/14 Верховний Суд дійшов висновку, що факт оформлення державного акту на право власності на землю, дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі». У постанові від 22 травня 2019 року у справі 904/3558/18 Верховний Суд дійшов висновку, що виділення земельних ділянок на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не припиняє зобов`язання сторін за такими договорами. Вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що сам факт оформлення державного акту на право власності на землю автоматично не припиняє дію раніше укладеного їх власником договору оренди земельного паю і такий договір підлягає переукладенню.

Генеральний директор ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» Распонов Р.С., просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано ухвалив рішення по справі з вірним застосуванням, як норм процесуального так і матеріального права. Просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Представник ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної частки (паю). Згідно даного договору була передана в оренду земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН №0173836, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1025 (а.с.8-11). 22 березня 2012 року позивач та відповідачка уклали Акт приймання-передачі земельної частки (паю) до Договору, в якому зазначено, що ОСОБА_1 передала, а ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» прийняло в володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом (а.с.12). Пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії. Пунктом 3.1 договору оренди передбачено обов`язок орендодавця повідомити орендаря про виділення земельної частки в натурі (на місцевості) протягом 5 робочих днів з дати такого виділення.

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку та отримала витяг, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 4,3353 га, кадастровий номер :40:000:0087, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.61).

02.07.2018 року на юридичну адресу ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» ОСОБА_1 направила лист-повідомлення про припинення договору оренди земельної частки (паю) так, як вирішила у подальшому господарювати на своїй земельній ділянці самостійно (а.с.63). Вказаний лист був отриманий представником ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», що підтверджується копією поштового повідомлення про отримання поштової кореспонденції із зазначеним вкладенням (а.с.64-65).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач уклав договір оренди з власником сертифіката на право земельної частки (пай). Вказаний сертифікат був дійсними до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та отримання їх власником, ОСОБА_1 права власності на землю. Отже, із часу отримання права приватної власності на землю, відповідач набула статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 слід вважати припиненим.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною другою статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим частиною другою розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачено, що громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із законодавством, що діяло на момент укладення договору оренди земельної частки (паю), такий договір відповідав чинному законодавству, був дійсним і передбачав надання орендарю зобов`язального права користування певною ділянкою, у свою чергу частина друга розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» передбачала переукладення договору після виділення земельної ділянки в натурі на тих самих умовах, але вже відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі Закон).

За змістом ст.1 вказаного Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як зазначено вище, пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та відповідачем ОСОБА_1 сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Верховний Суд в п.20 постанови від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 висловив правову позицію про те, що після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю, дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до Закону.

Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року між позивачем по справі та ОСОБА_1 укладено строком на 20 років, суд вважає, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у зв`язку з реєстрацією ОСОБА_1 .. 29 листопада 2017 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер :40:000:0087.

Отже, фактично ОСОБА_1 заявою від 02 липня 2018 року висловила намір про припинення договірних відносин в односторонньому порядку та про відмову від переукладання договору, що суперечить як умовам укладеного договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, так і діючому законодавству, зокрема, Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 5 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про переукладення договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року є такими, що ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання переукладеним договору на тих самих умовах, що і раніше, передбачених договором оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, суд не вважає доцільним наводити в судовому рішенні повний зміст договору, обмежившись лише зазначенням в якості предмету договору земельну ділянку кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га; розміру орендної плати 4823,53 грн. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 8373,00 грн., та строку дії договору 20 років, який обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 02.04.2012 року.

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що положення п.2.3 Договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 передбачає лише право, а не обов`язок сторони на переукладення договору оренди, та відхиляє їх з огляду на таке.

Як зазначено в абз.2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Із наведеної норми не вбачається, що переукладення договору оренди землі є правом, а не обов`язком. Вказана норма закону є імперативною щодо продовження дії договору оренди і передбачає згоду сторін, яка стосується лише зміни умов договору. Саме такої згоди дійшли орендар та орендодавець у договорі оренді від 22.03.2012 року.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування принципу свободи договору та принципу непорушності права приватної власності суд також відхиляє з огляду на те, що під час укладення 22.03.2012р. з позивачем договору оренди земельної частки (паю) відповідач ОСОБА_1 визначилась зі своїм волевиявленням, уклав даний договір оренди строком на 20 років на зазначених в договорі умовах, зокрема і правових наслідків у випадку реалізації ним права на виділ земельної ділянки в натурі, а саме - переукладання договору оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю) (п.2.3 договору). Крім того, відповідач сам порушив п.3.1. договору оренди, щодо виконання ним обов`язку повідомити про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту про право власності на земельну ділянку в продовж 5 робочих днів та в подальшому (не більш ніж протягом двох місяців) переукласти договір з орендарем на тих самих умовах.

З огляду на надану оцінку аргументам учасників справи та висновку суду першої інстанції, враховуючи правові позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року № 233/3676/19, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та дійшов висновку, про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року із задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4802,50 грн.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (, адреса: 85325, Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена,1-а) до ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), задовольнити.

Визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 на договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :40:000:0087, площею 4,3353 га) на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :40:000:0087, площею 4,3353 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - з 29 листопада 2017 року, зазначивши:

- в п.1.1 договору предметом договору земельну ділянку розміром 4,3353 га кадастровий номер :40:000:0087, яка розміщена на території Миколайпільської селищної ради Костянтинівського району Донецької області, в тому числі за складом угідь: рілля 4,3353, сіножатні -0,0000га; пасовища 0,0000 га;

- виклавши абз. 1 п. 2.2 договору в такій редакції - «за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) в розмірі 4823,53 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять три) гривні 53 копійки. Починаючи з 01.01.2019 року розмір орендної плати (в розрахунку на одну земельну ділянку), відповідно до умов чинного законодавства з урахуванням індексації орендної плати складає 8373,00 грн. (вісім тисяч триста сімдесят три) гривні;

- виклавши абз. 1 п. 2.3 договору в такій редакції «договір укладено сторонами терміном на 20 років. Загальний строк оренди обчислюється з моменту реєстрації договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між орендарем та орендодавцем, а саме з 02.04.2012 року»;

- виключивши абз.6 п.2.3 договору, та п.п.4 абз.1 п.3.1 договору;

- змінивши по всьому тексту договору слова «земельна частка (пай)» у відповідних відмінках на «земельна ділянка» у відповідних відмінках.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» судовий збір у розмірі 4802,50 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи