Номер провадження: 22-ц/813/7238/20
Номер справи місцевого суду: 523/6070/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Колеснікова Г.Я., Таварткіладзе О.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року про відкриття провадження у справі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року відкрито загальне провадження та призначено судове засідання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року, а справу для вирішення питання про відкриття провадження передати до Ямпільського районного суду Вінницької області та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційне провадження за апеляційною ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року закрито. Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості повернуто до Суворовського районного суду м. Одеси для виконання вимог, передбачених пунктом 15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України.

Постановою Верховного суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання, призначене на 15.10.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Суворовському районному суду м.Одеси.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, ст.187 ЦПК України регламентує питання відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас ст. 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Альтернативна територіальна підсудність зумовлена необхідністю або доцільністю надання позивачеві права вибору суду, який розглядатиме справу.

Встановлення правил альтернативної підсудності створює позивачу більш сприятливий режим для участі в судочинстві (наприклад, зменшуються витрати часу на звернення до суду, що, у свою чергу, може вплинути на оперативність розгляду справи).

Отже, право позивача на альтернативну підсудність є абсолютним і не може бути обмежене,оскільки процесуальний закон не передбачає виключень з нього.

Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до кількох відповідачів, а саме до ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На даний випадок поширюються правила підсудності за вибором позивача, передбаченої ч. 15 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3, якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 визначив підсудність позовної заяви Суворовському районному суду м.Одеси, оскільки один з відповідачів, а саме ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до підсудності Суворовського районного суду м.Одеси.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Оскільки позов був пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за місцем знаходження одного з відповідачів, що є правом позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підсудність даної справи Суворовському районному суду м.Одеси.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки апелянт ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Ямпільського районного суду Вінницької області, тому вказаний спір повинен розглядати саме Ямпільський районний суд Вінницької області, не можуть бути підставою для скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року, оскільки позивач, скористався своїм правом, встановленим ч.15 ст.28 ЦПК України та пред`явив позов до одного з судів, які мають право розглядати цей спір, а саме до Суворовського районного суду м. Одеси.

Крім того, твердження апелянта про те, що з метою штучної зміни територіальної підсудності даного позову, позивач безпідставно зазначив в якості другого позивача його дружину ОСОБА_3 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки законність оскаржуваної ухвала суду, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, перевіряється лише в частині дотримання правил підсудності.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року про відкриття провадження у справі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Г.Я. Колесніков

О.М. Таварткіладзе