РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/253/19

Провадження № 22-ц/4815/764/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 року в складі судді Бердія М.А., проголошене в м.Рівне, дата складання його повного тексту не вказана,

в с т а н о в и в:

4 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу квартири

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що обставини, які передували укладенню Договору купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року (перебування належної позивачу квартири у іпотеці на забезпечення укладеного із ОСОБА_4 кредитного договору; виникнення заборгованості перед банком; наявність правочину із реструктуризації боргу; отримання ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_5 коштів для реструктуризації заборгованості; укладення із ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року спірної квартири, як передумови до надання коштів в борг; проведення оцінки квартири без її фактичного огляду), а також викладені в ньому умови договору свідчать про відсутність у позивача волевиявлення на відчуження квартири, яка є її єдиним житлом, за ціною в сім разів нижче її дійсної вартості та підтверджують його укладення, як гарантію повернення позики. Як ще на одну підставу своїх вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на ч. 1 та ч. 2 ст. 652 ЦК України. Стверджує, що істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні Договору купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року, відбулась за одночасної наявності чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме: при укладенні договору купівлі-продажу сторони виходили (1) із необхідності звільнення з-під іпотечного обтяження належної позивачу квартири, щодо не втратити її як єдине її житло, (2) із тимчасової дії укладеного нею, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу як гарантії повернення позики ОСОБА_3 , одержаної на більш пільгових умовах для погашення кредитного боргу ОСОБА_4 (3) та із можливості припинити дію цього Договору для ОСОБА_1 шляхом зміни зобов`язань та сторони у зобов`язанні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено наявність підстав для розірвання спірного договору купівлі-продажу квартири. Відповідачем здійснено усі необхідні дії для проведення державної реєстрації права власності на майно.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача вважає рішення суду незаконним та постановленим з порушенням норм матеріального права.

Доводить, що істотними змінами обставин, що є підставами для розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами є те, що позивачка на момент його укладення була пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2 групи, квартира була її єдиним постійним житлом, яка 24.03.2006 року нею була передана в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк». Договір купівлі-продажу був укладений з метою виведення належної їй квартири з під-іпотеки, та як гарантія повернення відповідачу позики, отриманої від ОСОБА_5 у сумі 10 тис. доларів США. В подальшому відповідач відмовився від домовленостей, на підставі яких укладався договір, про що свідчать його відмови від отримання написаної ОСОБА_3 боргової розписки на суму 10 тис. доларів США та в подальшому - від ОСОБА_4 коштів у сумі 10 тис. доларів США; надіслання ОСОБА_2 письмової вимоги про звільнення квартири та подання ним до суду позову про усунення перешкод в користування власністю.

Вважає, що за вказаних обставин оскаржуване рішення суду не відповідає здоровому глузду та вимогам закону. Судом не враховано соціально-економічної ситуації яка склалася в Україні із жовтня 2008 року, перебування позивачки під впливом тяжкої обставини, економічну недоцільність реально відчужувати квартиру за ціною у 7 разів нижчою її ринкової та за суму, що у більш ніж на половин є меншою від необхідної для погашення кредиту.

Просить рішення суду скасувати, задовольнити її вимоги у повному об`ємі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду законне та обгрунтоване, просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено місцевим судом, 30 грудня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 10 Договору передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 99 382,00 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. Ціна об`єкту є остаточною, відповідає бажанню та волевиявленню сторін і зміні не підлягає.

Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрійчук С.Й. вчинено запис за №12866858 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вищевказану квартиру на підставі Договору купівлі-продажу від 30.12.2015 (а.с.9).

Згідно п.18 договору, сторони зазначили, що вони, продавець (позивач) та покупець (відповідач), однаково розуміючи значення, зміст і умови цієї угоди та її правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при її укладенні та створення для себе певних юридичних наслідків, а також те, що вона не носить характеру мнимої та удаваної угоди. Сторони свідчать, що у тексті даного Договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу квартири.

Правові наслідки укриття розміру дійсності продажної ціни відчужуваного об`єкту нерухомості, зміст статей 182, 229, 230-235, 265, 259-668 Цивільного кодексу України, статті 65 Сімейного кодексу України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» їм, Продавцю та Покупцю нотаріусом роз`яснено, про що зазначено у п. 20 Договору купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в присутності приватного нотаріуса Онофрейчук С.Й., яка встановила особи сторін та перевірила їх дієздатність, а також належність спірної квартири продавцю про що зазначено у договорі купівлі-продажу.

Таким чином підписання позивачкою договору 30.12.2015, який було нотаріально посвідчено, свідчить про укладання між сторонами саме договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх умов встановлених частиною другою статті 652 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір був укладений як гарантія повернення позики, отриманої у сумі 10 тис. доларів США, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 майнової поруки, як забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, що, за доводами позивачки, мав місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Крім цього, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 був стороною договору позики, на забезпечення виконання якого, за твердженнями ОСОБА_1 , укладався оспорюваний договір.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка на момент укладення договору купівлі-продажу була пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2 групи, квартира була її єдиним постійним житлом не є підставою для розірвання договору, відповідно до ст. 651 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що договір купівлі-продажу був укладений з метою виведення належної їй квартири з під-іпотеки та продаж вчинений за заниженою ціною, оскільки такі доводи спростовуються обставинами, встановленими рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2018 року, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 29.04.2020 року залишено без змін у справі №569/8273/17.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем відповідними доказами не підтверджено існування усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання спірного договору купівлі-продажу квартири.

Суд першої інстанції повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Позивачка є особою з інвалідністю 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору. В зв`язку із відсутністю підстав для скасування рішення суду першої інстанції чи його зміни судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України суд, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.

Ковальчук Н.М.