Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участі секретарів судових засідань: Краснової І.В., Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання до виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року та поновлення на посаді першого заступника директора, в якому просить суд: Визнати не дійсним та не виконаним Ритуальною службою СКП «Спецкомбінатом ПКПО» пункт 1.1 Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року згідно пункту 2 мирової угоди від 27.02.12р. та на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року по справі № 2- 5358/11, провадження № 2/2604/331/2012; Визнати не дійсним та не виконаним Ритуальною службою СКП «Спецкомбінатом ПКПО» пункт 1.4 Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року; Визнати не дійсним та не виконаним Ритуальною службою СКП «Спецкомбінатом ПКПО» пункт 2.1 Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року; Зобов`язати Ритуальну службу спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до виконання пункт 1.1, пункту 1.4 та пункту 2.1. Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року по справі № 2- 5358/11, провадження № 2/2604/331/2012; На виконання пункту 1.1 Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року згідно пункту 2 мирової угодат від 27.02.12р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО» зобов`язати Ритуальну службу спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року по справі № 2- 5358/11, провадження № 2/2604/331/2012 поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»; На виконання пункту 1.1 Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року згідно пункту7 2 мирової угоди від 27.02.12 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО» зобов`язати Ритуальну службу спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року по справі № 2- 5358/11, провадження № 2/2604/331/2012 виплатити ОСОБА_1 різницю між посадовим окладом першого заступника директора та тими окладами, які виплачувались ОСОБА_1 на інших посадах з нижчим окладом, з урахуванням їх компенсації та індексації за період з 22.02.11р. по теперішній час у розмірі 2 192 400,00 гри., виходячи з розрахунку: 887 400,00 грн. за період часу з 22.02.11р. по 30.04 2018 року., яка складається із 612 000,00 грн. неотриманого середнього заробітку 204 000,00 грн. у вигляді різниці в окладах, 204 000,00 грн. у вигляді 100% премій згідно колективного договору. 102 000,00 грн. у вигляді 50% надбавок згідно колективного договору, 102 000,00 грн. у вигляді 50% доплат згідно колективного договору за період часу з 22.02.11р. по 30.04.18р., виходячи з наступної формули розрахунку: 4000,00 (різниця в окладам заробітної плати за один календарний місяць) + 4000,00 (100% премії до окладу (різниці в окладах) заробітної плати за один календарний місяць згідне колективного договору) + 2000,00 (50% доплат до окладу (різниці в окладах) за один календарний місяць згідно колективного договору) + 2000,00 (50% надбавок де окладу (різниці в окладах) за один календарний місяць згідно колективного договору) * 51 (кількість місяців невиплати різниці в окладах заробітної плати) та 183 600,00 грн. - 30% індексації невиплаченої заробітної плати внаслідок збільшення індексу споживчих цін згідно ЗУ «Про індексацію грошових ДОХОДІЕ населення», 91 800,00 грн. - 15% компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрат» частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», та - 1 305 000,00 грн за період часу з 17.05.15р. по 30.04.18р., яка складається із 900 000,00 грн неотриманого середнього заробітку 150 000,00 грн. у вигляді різниці в окладах 150 000,00 грн. у вигляді 100% премій згідно колективного договору, 75 000,00 грн. у вигляді 50% надбавок згідно колективного договору, 75 000,00 грн. у вигляді 50% доплат згідно колективного договору за період часу з 22.02.11р. по 30.04.18р. виходячи з наступної формули розрахунку: 10000,00 (різниця в окладах заробітної плати за один календарний місяць) + 10000,00 (100% премії до окладу (різниці і окладах) заробітної плати за один календарний місяць згідно колективно™ договору) + 5000,00 (50% доплат до окладу (різниці в окладах) за один календарний місяць згідно колективного договору) + 5000,00 (50% надбавок до окладу (різниці і окладах) за один календарний місяць згідно колективного договору) * 15 (кількості місяців невиплати різниці в окладах заробітної плати) та 270 000,00 грн. - 30% індексації невиплаченої заробітної плати внаслідок збільшення індексу споживчий цін згідно ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», 135 000,00 грн. - 15% компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням термінів їх виплати»; Стягнути з відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. моральної шкоди; Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. моральної шкоди; Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при розгляді цивільної справи № 2-5358/11, провадження № 2/2604/331/2012 Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12 р. було затверджено мирову угоду від 27.02.2012 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО». Згідно з п. 2 Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12 р. та Мирової угоди від 27.02.2012 р., РССКП «СКПКПО» зобов`язувався поновити його на посаді першого заступника директора з 22.02.11 р. та виплатити різницю в окладах, однак, РССКП «СКПКПО» зазначені зобов`язання не виконало.

Не зважаючи на Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12 р. у справі № 2-5358/11, провадження № 2/2604/331/2012 та незважаючи на Мирову угоду РССКП «СКПКПО» від 27.02.12 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО», згідно наказу № 111-п від 16.05.12 р. «Про поновлення на роботі, звільнення» позивач до виконання своїх трудових обов`язків першого заступника директора РССКП «СКПКПО» не приступив, тому Мирову угоду РССКП «СКПКПО» від 27.02.12 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО» вважає не виконаною, накази № 110-п від 16.05.12 р. про переведення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора на посаду помічника директора, № 111-п від 16.05.12 р. «Про поновлення на роботі, № 08-п від 14.01.13 р. про переведення ОСОБА_1 з посади помічника директора на посаду начальника центрального розподільчого складу, № 17-к від 23.01.14р. про переведення ОСОБА_1 з посади начальника центрального розподільчого складу на посаду начальника відділу постачання, №151-к від 16.06.15 р. про звільнення незаконними.

Згідно абзаців 2, 4, 6 сторінки 4 ухвали апеляційного суду м. Києва від 20.04.16 р. у справі № 755/3004/16-ц провадження № 22-ц/796/6508/2016, мирова угода не є виконавчим документом, а тому ОСОБА_1 необхідно спонукати (зобов`язувати) РССКП «СКПКПО» до виконання умов мирової угоди від 27.02.12 р. щодо поновлення його на посаді першого заступника директора, виплати йому різниці в окладах. Позивач вважає що РССКП «СКПКПО» зазначені зобов`язання виконав частково, видав наказ № 111-п від 16.05.16 р. про поновлення позивача на посаді першого заступника Директора (про що позивача не було поінформовано, з яким не було ознайомлено ні під розпис, ні візуально, але всупереч ст. 29 КЗпП України РССКП «СКПКПО» не роз`яснив позивачу права і обов`язки, не проінформував під розписку про умови праці, не забезпечив необхідними для роботи засобами, не виплатив різницю в окладах (відомості про таку виплату мені не надають, з чого роблю висновок, що виплату здійснено не було).

Наказ № 111-п від 16.05.16 р. про поновлення позивача на посаді першого заступника директора має всі ознаки фальсифікації, оскільки 16.05.12 р. колишній директор РССКП «СКПКПО» ОСОБА_2. видав наказ № 110-п, який також має всі ознаки фальсифікації, з яким позивача також ознайомлено не було, яким перевів позивача з посади першого заступника директора на посаду помічника директора. Тобто 16.05.16 р. без відома позивача наказом № 110-п його спочатку було переведено з посади першого заступника директора на посаду помічника директора РССКГ «СКПКПО», хоча з 22.02.11 р. по 16.05.12 р. включно позивач й так виконував обов`язки помічника директора, а тому не міг бути переведений 16.05.16 р. за наказом № 110-п з посади першого заступника директора на посаду помічника директора. Зазначені накази в подальшому скасовані не були, з чого можна зробити висновок про їхню фальсифікацію працівниками РССКП «СКПКПО», які їх не зареєстрували у книзі/журналі наказів, рішень, актів, вхідної документації РССКП «СКПКПО» за 2011-2015 роки з метою будь-якими засобами не допустити поновлення позивача на посаді першого заступника директора РССКП «СКПКПО», не допустити виплати позивачу різниці в окладах та інших виплат.

Крім того, станом на 14.01.13 р. колишній директор РССКП «СКПКПО» ОСОБА_5 знав про зазначені незаконні дії та бездіяльність, вчинені попереднім директором ОСОБА_2 , але не повернув позивача на попередню посаду першого заступника директора, натомість видав незаконний наказ № 08-п, з яким позивача не ознайомив та яким перевів позивача з посади помічника директора на посаду начальника Центрального розподільчого складу видав, а 23.01.14 р. згідно наказу № 17-к, перевів позивача на посаду начальника Відділу постачання.

Вищеперераховане є грубим порушення КЗпП України та свідчить про невиконання РССКП «СКПКПО» в добровільному порядку Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12 р. у справі № 2-5358/11, провадження №2/2604/331/2012 та Мирової угоди від 27.02.12 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО», так як ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків першого заступника директора РССКП «СКПКПО» з вини колишніх та теперішнього директорів підприємства не приступив. ОСОБА_1 не виплатили належні виплати (різниці в окладах), урахуванням їх компенсації та індексації, а тому мають бути виплачені такі виплати з урахуванням компенсацій та індексацій затримки у їх виплаті. З 17.06.2015 р., ОСОБА_1 взагалі не працює, не отримує жодних виплат від РССКІ «СКПКПО» і знаходиться у стані вимушеного прогулу. За цей час ОСОБА_1 не було донараховано та позивач не отримав доплат до заробітної плати (виплат у вигляді різниці між посадовим окладом першого заступника директора та тими окладами, які йому виплачувались, оскільки було незаконним зменшувати йому оклад більшого на нижчий при переведеннях на посади з нижчим окладом), з урахуванням їх компенсації та індексації за період з 22.02.11 р. по 09.08.16 р. у розмірі 2 192 400,00 грн. виходячи з розрахунку наданого позивачем.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача РССКП «СКПКПО» при незаконних переведеннях, не дорахуванні та не виплаті заробітної плати (різниці в окладах) ОСОБА_1 нанесено також 300 000,00 грн. моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях : приводу незаконних дій відповідача щодо незаконних переведень, видачі незаконних наказів недорахування та не виплати заробітної плати (різниці в окладах), внаслідок чого ОСОБА_1 довелося хвилюватися, переживати, були порушені його сталі життєві зв`язки, оскільки вії вимушений був пояснювати рідним, друзям, колегам, що сталася помилка і мене незаконні переводили та звільнили, а отже все це призвело до тривалих душевних страждань, неврозів поганого самопочуття, безсоння, розладів стосунків з близькими родичами, друзями, колегами, що буде підтверджено медичною документацією та висновком психолога-судового експерта.

Крім того, внаслідок неправомірних дій колишнього директора РССКП «СКПКПО» ОСОБА_2 при незаконних переведеннях, недорахуванні та не виплаті заробітної плати (різниці в окладах) ОСОБА_1 нанесено також 300 000,00 грн. моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях з приводу незаконних дій відповідача щодо незаконних переведень, видачі незаконних наказів, недорахування та не виплати заробітної плати (різниці в окладах), внаслідок чого ОСОБА_1 довелося хвилюватися, переживати, були порушені його сталі життєві зв`язки, оскільки він вимушений був пояснювати рідним, друзям, колегам, що сталася помилка і мене незаконно переводили та звільнили, а отже все це призвело до тривалих душевних страждань, неврозів, поганого самопочуття, безсоння, розладів стосунків з близькими родичами, друзями, колегами, що буде підтверджено медичною документацією та висновком психолога-судового експерта.

Крім того, внаслідок неправомірних дій теперішнього директора РССКП «СКПКПО» ОСОБА_3 при незаконних переведеннях, недорахуванні та не виплаті заробітної плати (різниці в окладах) ОСОБА_1 нанесено також 300 000,00 грн. моральної шкоди, яка полягає в душевних, стражданнях з приводу незаконних дій відповідача щодо незаконних переведень, видачі незаконних наказів, недорахування та не виплати заробітної плати (різниці в окладах), внаслідок чого ОСОБА_1 довелося хвилюватися, переживати, були порушені його сталі життєві зв`язки, оскільки він вимушений був пояснювати рідним, друзям, колегам, що сталася помилка і мене незаконно переводили та звільнили, а отже все це призвело до тривалих душевних страждань, неврозів, поганого самопочуття, безсоння, розладів стосунків з близькими родичами, друзями, колегами, що буде підтверджено медичною документацією та висновком психолога-судового експерта.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у змісті позовної заяви та відповіді на відзив, що долучений до матеріалів справи. Додатково пояснив суду, що відповідач РССКП «СКПКПО» не виконав належним чином та в добровільному порядку Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.12 р. у справі № 2-5358/11, провадження №2/2604/331/2012 та Мирової угоди від 27.02.12 р., між ОСОБА_1 та РССКП «СКПКПО», так як ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків першого заступника директора РССКП «СКПКПО» з вини колишніх та теперішнього директорів підприємства не приступив. А також зазначає, що йому не виплатили належні виплати (різниці в окладах), з урахуванням їх компенсації та індексації та затримки у їх виплаті.

Разом з тим, до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача РССКП «СКПКПО» в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також застосувати строк позовної даності до даних правовідносин.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року, відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання до виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року та поновлення на посаді першого заступника директора.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року клопотання позивача про витребування доказів (документів) по справі- задоволено частково.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" в особі ОСОБА_2 у справі № 2-5358/11 за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", третя особа: директор ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування"Абросімов Олексій Павлович про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", третя особа: директор ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування"Абросімов О.П. про визнання дій незаконними та зобов`язання до вчинення певних дій.

Відповідно до умов затвердженої мирової угоди між ОСОБА_1 та Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" в особі ОСОБА_2 у справі № 2-5358/11:

1. Відповідач визнає, що його дії щодо скасування пункту 2.1 наказу № 17-П від 17 лютого 2011 року про переведення ОСОБА_1 на посаду першого заступника директора є незаконними.

2.Сторони мирової угоди домовились, що відповідач зобов`язується ОСОБА_1 поновити на посаді першого заступника директора з 22 лютого 2011 року та виплатити йому різницю в окладах;

3.Відповідач визнає, що наказ №115 від 22.06.2011 про накладання на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним та зобов`язується його скасувати;

4.Позивач заявляє, що відмовляється від заявлених позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. та моральної у розмірі 5 000,00 грн. та не матиме жодних майнових претензій з приводу відшкодування вказаних сум;

5.Сторони заявляють, що укладення цієї мирової угоди повністю відповідає волі сторін та не порушує прав та законних інтересів будь-яких третіх осіб в тому числі і держави;

6.Сторони попередженні про всі наслідки укладення даної Мирової угоди приймають їх та погоджуються з ними в повній мірі.

7.У разі не виконання Відповідачем чи Позивачем умов цієї мирової угоди у встановлений угодою строк, Сторони мають право вимагати примусового виконання Мирової угоди на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом, в порядку встановленого відповідно до чинного законодавства України;

8.Ця мирова угода відповідно до законодавства України підлягає затвердженню Дніпровським районним судом м. Києва та вважається укладеною з моменту її затвердження судом;

Провадження у справі закрито.

Дана ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку сторонами у справі не оскаржувалась.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час затвердження мирової угоди відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року у справі № 2-5358/11), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час затвердження мирової угоди відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року у справі № 2-5358/11), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час затвердження мирової угоди відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року у справі № 2-5358/11), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

За правилами статті 175 ЦПК України (в редакції, чинній на час затвердження мирової угоди відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року у справі № 2-5358/11) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" в особі ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-5358/11, відповідачем Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" винесено наказ № 111-п «Про поновлення на роботі, звільнення», відповідно до п. 1.1 якого, ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника директора РССКП «СКПКПО» та поновлено на роботі з 22.02.2011 року та виплачено різницю в окладах.

Разом з тим, згідно п. 1.4 даного наказу визначено приступити ОСОБА_1 до виконання своїх трудових обов`язків 16.05.2012 року.

Крім того, відповідно до п. 2.1 цього ж наказу, звільнено ОСОБА_6 першого заступника директора РССКП «СКПКПО» 16.05.2012 року, згідно п. 6.ст. 40 КЗпП України (поновлення працівника, який раніше виконував цю роботу).

Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось сторонами по справі, даний наказ № 111-п «Про поновлення на роботі, звільнення» відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" у встановлений законом порядку та строки передбачені законом України, стороною позивача не оскаржувався.

Разом із цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Таким чином, виходячи із змісту позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати відповідачів по справі виконати умови затвердженої мирової угоди на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року, між ОСОБА_1 та Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" в особі ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-5358/11, в частині винесення наказу № 111-п «Про поновлення на роботі, звільнення» відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" .

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №442/7436/15 мирова угода за своєю правовою природою - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами. Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб, визначений в умовах мирової угоди. Укладення сторонами мирової угоди означає, що сторони остаточно вирішили припинити спір, що свідчить не лише про завершення процедури судового розгляду спору, а і про вирішення та узгодження між ними усіх спірних питань. Цивільним процесуальним законом не передбачено у межах цього судового провадження відновлення між сторонами спору, який вже вирішено судом. Припинення судового спору між сторонами у спосіб укладення мирової угоди, за умови його затвердження судом шляхом постановлення ухвали із закриттям провадження у справі, не передбачає права сторони змінювати правовідношення шляхом зобов`язання внесення змін до мирової угоди та виключає можливість у подальшому в судовому порядку змінювати мирову угоду шляхом ухвалення іншого судового рішення про внесення змін до раніше затвердженої мирової угоди.

Згідно із статтями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України.

Однак, такий правочин має і свої особливості, пов`язані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом.

Мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок.

Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

У спосіб укладення мирової угоди, усі умови якої були ними узгоджені, сторони остаточно вирішили припинити спір між ними, що свідчить не лише про завершення процедури судового розгляду спору, а і про вирішення та узгодження між ними усіх спірних питань.

Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов`язків осіб, які не є сторонами у спорі, створювати права та обов`язки для них тощо.

Цивільним процесуальним законом не передбачено у межах одного судового провадження відновлення між сторонами спору, який вже вирішено судом.

При цьому, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Системний аналіз норм цивільного процесуального закону, які регулюють укладення мирової угоди, дає підстави для висновку, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6274цс15.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги по суті створюють нові правовідносини, виходячи за межі тих, які вже склалися та існують між сторонами.

Згідно із вимогами ст. 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 3 вказаної процесуальної норми, у разі невиконання затвердженої мирової угоди ухвала суду про її затвердження може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, процесуальним законом у новій редакції ЦПК України передбачена можливість примусового виконання мирової угоди у разі, якщо одна зі сторін відмовляється добровільно виконувати її умови.

Зважаючи на те, що позивачем у позовній заяві ставиться питання про ухвалення нового рішення про зобов`язання осіб вчинити певні дії після постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, а тому, на переконання суду, метою цього позову є отримання ще одного судового рішення, яке може виконуватись у примусового порядку.

Слід вказати про те, що особа не може бути примушена до виконання умов мирової угоди, яких ця угода не містить, поза межами цієї угоди.

Суд звертає увагу на те, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-5358/11 про затвердження мирової угоди від 02.03.2012 року, яка має силу судового рішення, у разі її невиконання сторонами підлягає до виконання в примусовому порядку, однак, стороною позивача не було вжито завчасних заходів для примусового виконання умов мирової угоди, та позивач звертався до органів виконавчої служби для примусового виконання умов мирової угоди укладеної між ним та відповідачем РССКП «СКПКПО», з порушенням процесуальних строків.

Дані обставини підтверджуються Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року у справі 2-5358/11 залишеною без змін ухвалою Апеляційним судом м. Києва від 07 вересня 2016 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що сторона позивача не вжила достатніх заходів для примусового виконання мирової угоди, а позовні вимоги про спонукання виконати умови мирової угоди шляхом зобов`язання відповідача РССКП «СКПКПО» виконати пункти Наказу по підприємству №111 від 16.05.2012 року, який був винесений на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-5358/11 про затвердження мирової угоди від 02.03.2012 року, по суті змінять умови узгодженої між сторонами мирової угоди, яка має силу судового рішення, суд вважає, що достатніх та законних підстав для спонукання відповідачів до виконання мирової угоди відсутні.

Крім того, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, клопотання відповідача про застосування до позову строків позовної давності судом не вирішувалось.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14 серпня 2019 року в справі №676/2934/16-ц.

Що стосується стягнення на користь позивача з відповідачів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі по 30 000,00 грн., з кожного, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Звертаючись до суду позивач не посилається і не надає жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, їх ступеня, форми, а також не обґрунтовує розмір заявлених вимог.

Крім того, у зв`язку з необґрунтованістю вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вони не можуть бути задоволені, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, та підстави на які посилається позивач в обгрунтуванні своїх вимог не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності наявності обставин, визначених ст. 237-1 КЗпП України.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 36, 233-234, 237-1 КЗпП, ст. ст. 202, 208, 1167Цивільного кодексу України, Законом України «про виконавче провадження», постановою Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі №442/7436/15, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 березня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 47/14, ).

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя: