Провадження № 22-ц/801/1809/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуСправа № 127/12024/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 серпня 2020 року в м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю. В., зі складанням його повного тексту 15 липня 2020 року, дата складання його повного тексту не відомо,

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи його тим, що 15 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на час звернення до суду проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Відповідач має постійну роботу, достатній основний дохід та додатковий заробіток, інших утриманців не має, однак з травня 2020 року матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 04 липня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині періоду стягнення аліментів позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, зазначивши дату, з якої слід розпочати стягнення аліментів 04 червня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції зазначивши дату, з якої слід розпочати стягнення аліментів 04 липня 2020 року виходив з того, що відповідач перераховував позивачу кошти на утримання дітей у червні 2020 року у розмірі 15 351 грн., що є більшою сумою ніж 1/3 усіх видів заробітку відповідача, тому відсутні підстави для їх стягнення з червня 2020 року.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 вересня 2007 року зареєстрували шлюб (а. с. 3).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 27 лютого 2008 року та серії НОМЕР_3 від 11 січня 2011 року (а. с. 4, 5).

Згідно з довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МИКОЛАЇВСЬКА-16» від 03 червня 2020 року № 354, діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , (а. с. 6).

В судовому засіданні в суді першої інстанції 10 серпня 2020 року ОСОБА_2 надав суду документи № 33010040, № 33698788, № 33944466, № 3425380 про здійснення ним в червні 2020 року переказів на банківську карку НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 , що нею не заперечуються, на загальну суму 15 351,00 грн, та документ № 35912398 про здійснення 17 липня 2020 року на вказану банківську картку переказу в розмірі 2150,00 грн (а. с. 25-26, 29-31).

Також, відповідачем надано суду документи № від 16 червня 2020 року та № від 30 червня 2020 про зарахування йому заробітної плати та виплат прирівняних до неї на загальну суму 31067, 36 грн (а. с. 27-28).

Згідно з ч. ч. 3, 4, 8, 9 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З протоколу судового засідання, яке відбулося 10 серпня 2020 року (а. с. 32), вбачається, що суд першої інстанції долучив до матеріалів справи, надані відповідачем в цьому судовому засіданні докази на підтвердження перерахування ним ОСОБА_1 коштів, що є порушенням наведених вище вимог процесуального закону щодо порядку подання доказів та прийняття їх судом, а також позбавленням позивача права ознайомитися з ними і надати обґрунтовані заперечення.

Крім того, вказані докази були враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення як підстава для стягнення аліментів з 04 липня 2020 року, а не з дня звернення до суду з позовною заявою, що також є порушенням норм матеріального права з огляду на таке.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, проте, всупереч вимогам ст. 191 СК України, неправильно визначив час, з якого слід їх стягувати, а саме: не від дня пред`явлення позову 04 червня 2020 року, а з 04 липня 2020 року, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, отже воно підлягає зміні в частині дати, з якої слід розпочати стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного вище, оскільки суд першої інстанції за результатом розгляду позовних вимог не вірно визначив час, з якого слід стягувати аліменти, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2020 року змінити в частині періоду стягнення аліментів, стягнувши їх з 04 червня 2020 року.

Відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір за подачу апеляційної скарги стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2020 року змінити в частині часу, з якого присуджуються аліменти на дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 починаючи з 04 червня 2020 року.

В іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 22 жовтня 2020 року.