печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Зайцевій Ю.О.,

за участю:

боржника: не з`явився,

представника стягувача: не з`явився,

державного виконавця: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Літвінової Марини Володимирівни у виконавчому провадженні № 55894633 по виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 22.07.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості у сумі 1 212 473,30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - боржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Літвінової Марини Володимирівни (далі - державний виконавець Літвінова М.В.) у виконавчому провадженні № 55894633 по виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 22.07.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості у сумі 1 212 473,30 грн.

У скарзі ОСОБА_1 просить визнати дії Державного виконавця Літвінової М.В. щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 22.07.2011 року, - незаконними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55894633 від 28.02.2018 року; зобов`язати державного виконавця Літвінову М.В. повернути вищезазначений виконавчий документ стягувачу в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування заявлених вимог боржник зазначає, що Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-5578/10 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в сумі 1 212 473 грн. 30 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить один рік. Таким чином, виконавчий лист, виданий 22.07.2011 року, має бути пред`явлений до виконання до 22.07.2012 року. З постанови державного виконавця Літвінової М.В. вбачається, що документ вступив в законну силу 30.06.2011 року, а отже державний виконавець помилково відкрив виконавче провадження, а тому його дії підлягають оскарженню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Літвінової М.В. було відмовлено

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2018 року у справі № 757/14632/18-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Судове засідання по розгляду скарги призначено на 01.03.2019 року.

01.03.2019 року, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 15.04.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю доказів про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 11.07.2019 року.

15.04.2019 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від боржника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності.

Також 15.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника стягувача надійшов відзив на скаргу, у якому представник АТ «Дельта Банк» зазначає, що боржник ОСОБА_1 у 2017 році звертався до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою аналогічного змісту, за результатом розгляду якої ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2017 року, в задоволенні скарги було відмовлено. Боржник навмисно зловживає своїми процесуальними правами, вводить суд в оману, намагається затягнути процес з примусового виконання рішення, тим самим боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю доказів про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 07.11.2019 року.

07.11.2019 року, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та наступне судове засідання призначено на 15.01.2020 року.

В судове засідання 15.01.2020 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності боржника, представника стягувача та державного виконавця Літвінової М.В.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення скарги по суті, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 30.06.2011 року, у справі № 2-5578/10 позов Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитними договорами задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитними договорами у сумі 1 210 653,30 грн.

26.07.2011 року Печерським районним судом м. Києва на виконання рішення у справі № 2-5578/10 видано виконавчий лист, що підтверджується розпискою (т. 2, а. с. 75).

26.10.2011 року Заступником начальника Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вишар А.Ю. було відкрито виконавче провадження № 29521490 по виконанню зазначеного виконавчого листа у справі № 2-5578/10.

Начальником Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Давидовою В.П. 07.03.2012 року винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження № 29521490 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

07.03.2012 року Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бойком С.В. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження № 29521490 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого 22.07.2011 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року було замінено сторону виконавчого провадження, а саме, замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

29.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (майно боржника не виявлене протягом року з дня оголошення розшуку).

28.09.2016 року стягувачем подано заяву про примусове виконання виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 22.07.2011 року.

04.10.2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Вишар А.Ю. відкрито виконавче провадження № 52425424 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 22.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу 1 212 473,30 грн.

27.10.2016 року ОСОБА_1 було подано до Печерського районного суду м. Києва скаргу на дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 52425424.

19.12.2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції Вишаром А.Ю. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2017 року, у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця про відкриття виконавчого провадження № 52425424 було відмовлено.

28.02.2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Літвіновою М.В. було відкрито виконавче провадження № 55894633 по виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого 22.07.2011 року Печерським районним судом м. Києва.

Не погоджуючись із законністю винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 55894633 від 28.02.2018 року та вважаючи, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув, боржник звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження № 29521490, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження № 29521490, встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Так, виконавчий документ № 2-5578 було видано 22.07.2011 року, заява про примусове виконання подана стягувачем 24.10.2011 року, а виконавче провадження відкрито 26.10.2011 року.

В силу приписів ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження № 29521490, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2015 року передбачено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 29.12.2016 року.

Отже, стягувачем при зверненні виконавчого документа до виконання було перервано строк пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право повторно звернутись до державного виконавця та пред`явити виконавчий документ до виконання до 29.12.2016 року, як встановлено у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2015 року.

28.09.2016 року стягувач звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2-5578/10, а 04.10.2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52425424.

Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 03.11.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 03.11.2016 року, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

В подальшому постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.12.2016 року виконавчий лист № 2-5578/10 було повернуто стягувачеві та встановлено, що він може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19.12.2019 року.

Так, стягувач знову звернув виконавчий документ № 2-5578/10 до виконання, за наслідками чого було відкрито виконавче провадження № 55894633, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.02.2018 року.

Оскільки строк пред`явлення виконавчого документа № 2-5578/10 переривався та поновлювався до 19.12.2019 року, то суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв правомірно, відкриваючи виконавче провадження № 55894633, а тому у суду відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 55894633 від 28.02.2018 року.

Так, за приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі ст. 81 ЦПК України.

Натомість, боржником не доведено фактів пред`явлення стягувачем виконавчого листа № 2-5578/10 до виконання з порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Керуючись ч. ч. 2, 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на все вищевикладене, та беручи до уваги, що боржником не доведено фактів, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Як визначено у ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки суд відмовляє у задоволені скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11, 22, 23, 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, ст. ст. 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 77, 78, 81, 223, 379, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Літвінової Марини Володимирівни у виконавчому провадженні № 55894633 по виконанню виконавчого листа № 2-5578/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 22.07.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості у сумі 1 212 473,30 грн. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано суддею 15.01.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко