Справа №487/3809/19 Головуючий в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/714/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 квітня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon», за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 04 лютого 2020 року в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Сухаревич З.М., у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

20 травня 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» (далі ОСББ «Єдність Миколаїв» або ОСББ) пред`явило до ОСОБА_1 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

25 серпня 2010 року, з метою управління будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 створено АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку, а тому теж повинен дотримуватися правил та порядку встановленому в ньому.

Проте, починаючи з 2016 року у сторін почали виникати конфліктні ситуації, оскільки відповідач вчиняє протиправні дії стосовно майна ОСББ та мешканців будинку, а саме, пошкоджує замки дверей у допоміжні приміщення, камери відеоспостереження, встановлені металеві решітки в допоміжні приміщення.

Такими своїми діями, відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду, у розмірі 31 401 гривня 90 копійок, яку відмовляється відшкодувати у добровільному порядку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь, у відшкодування матеріальної шкоди, зазначену грошову суму та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2020 року в позові ОСББ «Єдність Миколаїв» відмовлено за його недоведеністю.

ОСББ «Єдність Миколаїв» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, відмовляючи в даному позові, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, належності майна та заподіяння шкоди саме ОСББ «Єдність Миколаїв».

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду 1 інстанції у повній мірі відповідає виписаному.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з правової конструкції названої статі, вина заподіювача шкоди презюмується і саме на нього покладається обов`язок доводити свою невинуватість. У той же час, позивач повинен належними та допустимими доказами довести наявність збитків та їх розмір і то, за процесуальним законом, є його обов`язком.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, наявність та вартість яких, належними та допустимими доказами повинен довести позивач.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, серед іншого, вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 серпня 2010 року створено ОСББ «Фрунзе 5» з метою управління будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно рішення зборів співвласників від 13 березня 2016 року була заміна назви ОСББ «Фрунзе 5» на ОСББ «Єдність Миколаїв» (а.с.9-15).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон) власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 5 вищевказаного Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Статтею 7 Закону співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Також, відповідно до ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

В позовній заяві ОСББ зазначало, що відповідач систематично спричиняв матеріальну шкоду майну ОСББ, яка в загальному досягла розміру 31 404 гривні 90 копійок.

Зокрема, це вартість 8 навісних замків ціною по 80 гривень; 1 навісний замок вартістю 85 гривень; шнур багатожильний - вартістю 351 гривня; накладний замок- вартістю 200 гривень; провід вартістю 1 818 гривень; 5 714 гривень - склали витрати пов`язані із виготовленням металоконструкції; 658 гривень камера відео спостереження; 1 099 гривень вікно полівінхлорідне; 388 гривень 90 копійок - світильник, коробка розподільна, світлодіодна лампа; 10 200 гривень двері. Розмір витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з відновлювальними роботами по заміні кабелів (вартість робіт) 10 248 гривень.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

З матеріалів справи вбачається і, цього ж дійшов суд, що відповідач періодично вчиняв дії, що суперечать правилам добросусідства, проте, позивач не довів і наявні у справі матеріали не містять належних та допустимих доказів, ступеню його пошкодження; вартості затрат на його відновлення, належності пошкодженого майна саме ОСББ «Єдність Миколаїв», тобто, заподіяння шкоди саме ОСББ «Єдність Миколаїв». Це не дає суду можливості встановити дійсний розмір збитків, а, відповідно, і розмір затрат, необхідних для його відшкодування.

Так, додані до позовної заяви докази (чеки, платіжні доручення, квитанції) не містять відомостей, які підтверджують, що оплату за товар здійснено саме ОСББ «Єдність Миколаїв» і, саме для відновлення пошкодженого відповідачем майна. Інших доказів, які б підтверджували, що розрахунки здійснено з рахунку ОСББ «Єдність Миколаїв» та із дотриманням Статуту ОСББ «Єдність Миколаїв» та ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» судам першої та апеляційної інстанції не надано.

За такого, правильним є висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належності зазначеного майна ОСББ «Єдність Миколаїв» та заподіяння всієї шкоди, саме відповідачем.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

_____________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.