Провадження № 22-ц/812/1406/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 481/985/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 червня 2020 року суддею Ціпивко І.І. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 13 липня 2020 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній з відповідачем батько ОСОБА_3 . Після чого відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 . У визначений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини. Спадкоємцями першої черги є вона і брат ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що батько з 2010 року тяжко хворів, перебував у безпорадному стані, вона постійно надавала йому як фізичну так і матеріальну допомогу, оскільки разом з ним проживала, а брат через неприязні стосунки з батьком та зловживання спиртними напоями, самоусунувся від надання будь-якої допомоги, хоча мав таку можливість, ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що батько дійсно хворів, як будь-яка особа похилого віку, але у безпорадному стані не перебував, отримував пенсію, торгував на ринку, отримуючи додатковий прибуток, а він особисто батьку інколи допомагав, як на ринку так і вдома.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила рішення скасувати та задовольнити її позов, посилаючись на право її чоловіка та сина на спадкування майна батька, оскільки вони постійно проживали з ним та надавали допомогу; на обов`язок брата відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця; безпідставне ігнорування судом довідки про тяжку хворобу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, та на неправдивість показань свідків відповідача, у тому числі дружини, яка є зацікавленою особою.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт просила задовольнити її апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, які в ній викладені. Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 8 том І).

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є його дітьми (а.с. 9-10, 46 том І)

За життя ОСОБА_3 мав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому проживав до дня смерті (а.с. 14 том І).

Разом зі спадкодавцем у належному йому будинку були зареєстровані та проживали донька-позивачка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 (а.с. 30-31 том І).

Згідно довідки КНП «Новобузький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився на диспансерному обліку у сімейного лікаря міської амбулаторії з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ризик високий. Ішемічна хвороба серця. Миготлива аритмія. Жовчнокам`яна хвороба. У період з 23 грудня 2017 року по 12 січня 2018 року лікуваввся в хірургічному відділенні з діагнозом ЖКХ, проведена операція: лапаратомія, холецистекомія. З 20 лютого 2018 року по 27 лютого 2018 року лікувався в терапевтичному відділенні з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний. Миготлива аритмія (а.с. 11 том І).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності, спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами та з підстав, передбачених нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, встановивши, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані та не потребував допомоги саме від відповідача, а ОСОБА_2 не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Надані позивачкою медичні документи підтверджують хворобливий стан ОСОБА_3 , проте не вказують на його безпорадний стан та потребу у сторонньому догляді.

Доводи апелянта про те, що суд не надав належної оцінки показанням свідків, колегією суддів відхиляються, оскільки заявниця не навела обставин, які б свідчили про порушення судом під час оцінки доказів вимог статті 89 ЦПК України. Натомість суд детально дослідив пояснення свідків, та послався у тому числі, на пояснення свідка ОСОБА_7 , яка є дружиною відповідача у тій їх частині, в якій вони узгоджуються з поясненнями свідків позивачки, або ними не спростовуються з об`єктивних обставин.

Посилання апелянта на право її чоловіка та сина на спадкування майна батька, та обов`язок відповідача відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця не заслуговують на увагу оскільки виходять за межі позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 21 жовтня 2020 року