ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №582/1081/19

Номер провадження 22-ц/816/859/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року в складі судді Петен Я.Л., ухваленого у смт. Недригайлів,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2019 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 13.05.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина - ОСОБА_3 . Подружні відносини фактично припинилися у листопаді 2017 року, з того часу відповідач не цікавиться дитиною та матеріально не допомагає. Вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я та значний рівень доходів, оскільки неофіційно займається підприємницькою діяльністю у м. Одеса, а позивач є тимчасово перемішеною особою, на даний час офіційно не працевлаштована та їх спільний син потребує додаткових витрат на лікування та харчування через харчову алергію.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 25.02.2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 грн щомісячно, починаючи з 13.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач дійсно навчається у вищому навчальному закладі та несе витрати по оплаті навчання, оскільки відповідачем було надано лише копію договору, який не може свідчити про вказані обставини. Вказує, що відповідач з 1999 рок по 2011 рік вже навчався в інших навчальних закладах за кордоном, та має значний дохід, оскільки повинен сплачувати за навчання у м. Одеса 31320,00 грн, тому його посилання, що він є безробітним, безпідставне. Зазначає, що відповідачем не надано доказів, що він є батьком ще ненародженої дитини від нового шлюбу, а також у грудні 2019 року ним було придбано не розмитнений автомобіль за 1500 доларів, а у лютому 2020 - власний будинок в Одеській області.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки посилання позивача в апеляційній скарзі є безпідставними та непідтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони у справі з 13.05.2015 року по 22.10.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , громадянин Королівства Марокко, має право на постійне проживання на території України терміном до дії свідоцтва до 05.04.2029 року та відповідно до договору про надання освітніх послуг від 10.10.2019 року навчається на денній формі навчання на комерційній основі в Одеському національному політехнічному університеті, термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року, загальна вартість навчання 93 960,00 грн.

Також, встановлено, що відповідач 15.02.2020 року зареєстрував другий шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , яка, відповідно до довідки з медичного закладу від 20.01.2020 року, перебуває на 24 тижні вагітності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу та фактичні обставини справи, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1100 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та визначенні розміру аліментів на рівні 1100,00 грн, при цьому враховував розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років та матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, надавши правильну правову оцінку доказам, представленим сторонами.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в порушення приведених норм процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість її доводів з приводу матеріального становища відповідача, яке дозволяло б йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Долучені позивачем до матеріалів справи фотографії автомобіля, не можуть бути належними доказами про придбання ним автомобіля, оскільки лише правовстановлюючі документи можуть свідчити про вказані обставини.

Доводи апеляційної скарги з приводу придбання відповідачем в лютому 2020 року будинку в Одеській області, також є безпідставними, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 14.04.2020 року за відповідачем ОСОБА_2 будь - яке нерухоме майно на території України за ним не зареєстроване.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не було доведені витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, що відповідно до положень п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України, покладено на стягувача аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Крім того, слід зазначити, що стаття 180 СК України у рівній мірі покладає обов`язок з утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, тому позивач, як особа працездатного віку, не маючи протипоказань до роботи (протилежного останньою не доведено), повинна також здійснювати матеріальне утримання дитини.

Також, слід зазначити, що посилання місцевого суду, при визначенні розміру аліментів, на наявність у відповідача нової дружити та її вагітність, є помилковими, оскільки матеріали справи не містять доказів перебування її на утриманні відповідача на час розгляду справи судом першої інстанції.

Однак вказані висновки місцевого суду не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко