печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Остапчук Т.В.,

при секретарі Ткаченко Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди , посилаючись на те що протягом 2013-2015 ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500дол.США та 2500 грн., чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму. За вказаним фактом 8.08.2015р. СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було порушено кримінальне провадження № 0001109 за ст..190 ч.1,4 КК України. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2018р. визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109 , зобов`язано слідчого щодо проведення процесуальних дій необхідних для закінчення досудового розслідування у строк 2 місяці. Але вказана вимога суду слідчим не є виконаною, що підтверджується ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.02.2019р. , що є відповідною формою бездіяльності , що встановлено рішенням суду та не потребує додаткового доказування та є очевидним фактом. У зв`язку з не проведенням процесуальних дій необхідних та достатніх для закінчення досудового рослідування в рамках кримінального провадження згідно ухвали від 23.08.2018р. Державою Україна в особі Полтавського районного відділу поіції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ряду слідчо-оперативних заходів протягом розумних сроків, тимчасових доступів, опитування свідків, проведення тимчасових доступів, що є грубим порушенням прав потерпілого згідно практики Європейського суду з прав людини. Вказана бездіяльність вплинула на забезпечення відшкодування збитків йому як потерпілому на суму 10 500 дол.США, що станом на 13.03.2019р. становить 278 573 грн. Внаслідок бездіяльності не міг отримати однокімнатну квартиру у зв`язку з відсутністю коштів.Вказує на те що протиправні дії вплинули на його стан здоров`я , необхідність проходити періодично відповідні лікування , реабілітацію , обстеження лікарів , внаслідок психо-емоційного навантаження , стресу, депресій , тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився. Просив розглядати в відсутність та моральну шкоду стягнути з Державного бюджету України , відповідно до ст.1173,1174 ЦК України .

Представник відповідача СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області надав відзив на позов, вказував на те що не має цивільної процесуальної правоздатності, є структурним підрозділом ГУ Національної поліції в Полтавській області.

Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з`явився, про час розгляду повідомлений.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.03.2019р. відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст..46 ЦПК України Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ч.1 ст..47 ЦПК України. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ч.4 статті 58 ЦПК УкраїниДержава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. (Постанова ВП ВС від 27 листопада 2019 року Справа № 242/4741/16-ц )

Відповіда СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області не має цивільної процесуальної правоздатності, є структурним підрозділом ГУ Національної поліції в Полтавській області.

Судом встановлено , що протягом 2013-2015 ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 10500дол.США та 2500 грн., чим завдав позивачу матеріальної шкоди на вказану суму. За вказаним фактом 8.08.2015р. СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було порушено кримінальне провадження № 0001109 за ст..190 ч.1,4 КК України. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2018р. визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109 , зобов`язано слідчого щодо проведення процесуальних дій необхідних для закінчення досудового розслідування у строк 2 місяці. Позивач вказував на те, що в результаті бездіяльності працівників правоохоронних органів заподіяна моральна та матеріальна шкода.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у кримінальному провадженні, чим завдали йому майнової шкоди у вигляді викрадених коштів.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Суди дійшли правильних висновків, що за приписами статті 1166 ЦК України шкода, завдана злочином, відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Частина перша статті 128 цього Кодексу передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Позивач не надав суду доказів , що у межах кримінального провадження звернувся з цивільним позовом до через викрадення належного йому майна.

Отже, звертаючись із позовом про відшкодування вартості викраденого майна , позивач намагається отримати відшкодування за ті самі збитки, але від інших осіб,.

Установлений судами факт бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні щодо викрадення майна не може бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, яка дорівнює вартості викраденого майна.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, завданою викраденням майна, про яке заявляє позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року Справа № 916/1423/17)

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судовим рішенням від 23.08.2018р., яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій працівників правоохоронних органів .

Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Однак Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24.05.2019р. (справа № 757/45152/18-ц) частково задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди , спричиненої бездіяльністю правоохоронних органів , встановленою ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.08.2018р.

Крім того ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.02.2019р. було задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого, бездільність відповідача не була предметом розгляду.

При таких обствинах позов не підлягає задоволенню

Керуючись ст. 22,23,1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України ст. 12,141,81,263,264,273 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

дата складання повного тексту рішення 30.03.2020р.

Суддя Остапчук Т.В.