Справа № 417/6998/18
Провадження № 2/417/137/20
РІШЕННЯ

Іменем україни

"13" жовтня 2020 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Рукас О.В.

за участю секретаря Брюховецької О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с.Марківка Луганської області цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням, а саме грошових коштів в розмірі 30 139 грн. 62 коп.

Ухвалою судді Марківського районного суду Луганської області від 28 грудня 2018 року, провадження по справі було відкрито, та справу призначено в підготовче судове засідання на 17 січня 2019 року.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 20.02.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду на 28.02.2019 року.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 09.10.2019 року позов залишено без розгляду.

Згідно постанови Луганського апеляційного суду від 22.01.2020 року, ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 09.10.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 17.02.2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України зі вступу до Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка до 13 вересня 2018 року.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) від 28 серпня 2014 року № 189 о/с відповідача відповідно до наказу МВС України від 07 серпня 2014 року № 792 «Про переведення курсантів Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка та Донецького юридичного інституту МВС України», переведено для подальшого навчання з 30 серпня 2014 року курсантом, з 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на 2-й курс навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ.

Наказом ХНУВС від 31 серпня 2015 року № 355 о/с відповідача переведено на наступний курс.

Наказом ХНУВС від 29 серпня 2016 року № 585 о/с відповідача переведено на наступний курс.

Наказом ХНУВС від 04 березня 2017 року № 69 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУНП в Луганській області для подальшого проходження служби.

Наказом ГУПН в Луганській області від 13 вересня 2018 року № 431 о/с відповідача звільнено згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).

01 вересня 2014 року на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» та наказу МВС від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» (чинний на час укладення та дії договору) між відповідачем, ХНУВС та ГУМВС України в Луганській області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 7 статті 18 Закону України "Про міліцію" (чинний на час укладення та дії договору) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до діючого законодавства, згідно з ч. 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" (чинний на час укладення та дії договору) особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (чинна на час укладення та дії договору), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України.

Згідно з п. 2 п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у ХНУВС на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований в університеті, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Згідно з Довідками-розрахунками, щодо витрат, пов`язаними з утриманням курсанта, які складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 30 139 (тридцять тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 62 коп. Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувалися протягом навчання.

Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.3. договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з п. 4.4. Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти пов`язані з його утриманням.

Відповідно до п. 2.2.5. Договору орган у якому проходив службу відповідач зобов`язаний інформувати ХНУВС про звільнення відповідача зі служби протягом трьох років після закінчення навчання із зазначенням підстав звільнення.

Листом ГУНП в Луганській області від 18.09.2018 року № 3386/111/19-2018, який отримано позивачем 26 вересня 2018 року, повідомлено ХНУВС про звільнення відповідача зі служби.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 30 139 (тридцять тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 62 коп. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (т.2 а.с.154).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлявся заздалегідь, однак повідомлення останньому не було вручено, через відсутнім за місцем проживання (т.2 а.с.158).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, зазначивши, що позовні вимоги не визнає, та прохає суд відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до договору №б/н про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2014 року в п.4.4 зазначено, що: «У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється за позовом Виконавця в судовому порядку (за правилами цивільного судочинства)».

Таким чином, щоб Харківський національний університет внутрішніх справ, згідно вказаного позову мав право його подати, він в обов`язковому порядку повинен був виконати п.4.4 Договору, а саме звернутися до ОСОБА_1 з листом та запропонувати в добровільному порядку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, а саме грошових коштів в розмірі 30139 грн. 62 коп., і тільки отримавши відмову в добровільному відшкодуванні вказаних витрат, звернутися з позовом до суду.

Вивчивши позовну заяву та додатки до неї встановлено, що з таким листом з відповідною пропозицією до 30.11.2018 року позивач не звертався до відповідача, а відповідно і не міг отримати відмову від відповідача, щодо добровільного відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням під час навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, а тому подання позовної заяви від 30.11.2018 року позивачем є передчасним.

Вивченням трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 , встановлений факт, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ ще 06.11.2015 року.

Відповідно Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 01.09.2014 року, зазначено, що однією з умовою стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, є звільнення саме з органів внутрішніх справ та при наявності інших вимог, що мають бути підставою для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі

Враховуючи, що звільнення з органів внутрішніх справ відбулося 06.11.2015, то з цього часу позивач був обізнаний з порушенням умов вищезазначеного договору, а відповідно з зазначеного часу пішов термін звернення позивача до суду, який не повинен бути більший ніж три роки, після звільнення з органів внутрішніх справ, який сплив 06.11.2018 року.

Враховуючи, що позов був складений тільки 30.11.2018 року, а строк позовної давності щодо звернення до суду сплив 06.11.2018 року, то дана позовна заява подана з пропуском позовної давності, яку сторона відповідача просить застосувати при прийнятті рішення.

Крім того, стороною по договору б/н від 01.09.2014 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ на момент підписання були Харківський національний університет внутрішніх справ по справі - Позивач, Головне управління МВС України в Луганській області (далі - Замовник), та громадянин ОСОБА_1 .

Замовник з 06.11.2015 та до теперішнього часу перебуває в стадії ліквідації, та з 06.11.2015 не виконував жодних умов цього договору, які з невідомих причин, без укладання будь-яких додаткових договорів Національна поліція України, перебрала на свій ризик фактичні обов`язки Заявника.

Відповідно до пункту 2.2 Замовник: повинен був виконати всі пункти передбачені п.2.2.1 по 2.2.5, але з 06.11.2015 Замовник не виконував умови договору.

Згідно п.2.3.5 Особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 3 Договору Підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, де підпунктом 3.3 зазначено, що такою підставою є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Тобто підставами відшкодування фактичних витрат є саме звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби, яке відбулося саме 06.11.2015, з цього моменту і пішов строк позовної давності.

Пунктом 6 Договору, передбачена відповідальність сторін, де підпунктом 6.2 передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання взятих на себе зобов`язань за цим договором у разі, якщо це виконання стало наслідком обставин непереборної сили (форс- мажор).

Фактично, Відповідач, згідно цього договору не міг піти на службу до Замовника, та відповідно прослужити в нього три роки після закінчення навчання, а відповідно такі обставини є такими, які мають непереборну силу (форс-мажору).

У пункті 7 Договору, а саме в підпункті 7.5 зазначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до _______20_____року.

Відповідач, повідомив, що він вважав що умови договору діяли до наступного дня після його підписання, а саме до 02.09.2014 року, бо інших умов в договорі не зазначено.

На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2 а.с.145-148).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні судом було встановлено, що 01 вересня 2014 між Харківським національним університетом внутрішніх справ (Виконавець) в особі ректора ОСОБА_4 , що діє на підставі Статуту з одного боку, Головного управління МВС України в Луганській області та ГУМВС України в Луганській області, в особі начальника генерал лейтенанта міліції Науменко А.В., що діє на підставі положення (Замовник), з другого боку та громадянином України ОСОБА_1 (Особа), з третього боку було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Предмет договору - підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо - кваліфікаційного рівня Бакалавр за напрямом правознавство. Строк дії договору не зазначений, оскільки у Розділі 7 Договору, а саме в підпункті 7.5 зазначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до _______20_____року. (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до витягу з Наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 28 серпня 2014 року № 189 о/с, рядового міліції ОСОБА_1 згідно до наказу МВС України від 07 серпня 2014 року № 792 «Про переведення курсантів Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка та Донецького юридичного інституту МВС України», переведено для подальшого навчання з 30 серпня 2014 року курсантом, з 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка на 2-й курс навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції за напрямом підготовки «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ (т.1 а.с.4).

Відповідно до Наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 серпня 2015 року № 355 відповідача ОСОБА_1 переведено з 1 го на 2-й навчальний курс навчально наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції напрямом підготовки «Правознавство» з 1 вересня 2015 року (т.1 а.с.5).

Відповідно до Наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 29 серпня 2016 року № 585 відповідача ОСОБА_1 переведено на наступний курс за напрямом підготовки «Правознавство» з 1 вересня 2016 року (т.1 а.с.6).

Відповідно до витягу з Наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 04.03.2017 року № 69 о/с, було відраховано зі складу курсантів 4-го курсу факультету №2 за спеціальністю «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ з 04.03.2017 року та направлено до ГУНП в Луганській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Сума витрат, пов`язаних з його утриманням складає 30139 грн. 62 коп. (т.1 а.с.7)

Відповідно до Трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , останнього було звільнено з органів внутрішніх справ України 06.11.2015 року (т.1 а.с.101).

Наказом ГУПН в Луганській області від 13 вересня 2018 року № 431 о/с відповідача ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) (т.1 а.с.8).

Як вбачається з довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ від 27 лютого 2017 року № 4/449д (т.1 а.с.11), загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 30 серпня 2014 року по 04 березня 2017 року становить 30139,62 грн., з яких грошове забезпечення 7986,39 грн., продовольче забезпечення 4479,54 грн., речове забезпечення 4715,48 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 12958,21 грн.

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на час укладення договору між курсантом ОСОБА_1 та Харківським національним університетом внутрішніх справ) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

В судовому засіданні судом не було встановлено факту звернення позивача до відповідача з вимогою про добровільне відшкодування витрат на утримання в розмірі 30139,62 грн, а також відмови відповідача щодо відшкодування таких витрат.

Згідно п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносії. Порядок розрахунку витрат установлює МВС України разом з Міністерством фінансів України.

Пунктом 2.3.6 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, який був укладений 01.09.2014 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 , передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.3. Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно п.4.4 цього ж Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється за позовом виконавця в судовому порядку(за правилами цивільного судочинства).

Відповідно до п.7.1 даного Договору зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткових договорів відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п.7.2 дострокове припинення дії чи розірвання цього Договору з боку будь-якої зі сторін оформляється окремим договором (т.1 а.с.9-10).

Згідно з частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 530 ЦК України, встановлено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Вимогами ст. 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання.

Як вбачається з Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 01.09.2014 року однією з сторін є Замовник, а саме Головне управління МВС України в Луганській області.

У зв`язку з введенням в дію Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, який набрав чинності 07.11.2015 року, Закон України «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року втратив чинність.

Судом встановлено, що з органів внутрішніх справ України відповідача ОСОБА_1 звільнено 06.11.2015 року, про що свідчить запис у трудовій книжці НОМЕР_1 , яка долучена відповідачем до матеріалів справи (т.1 а.с. 101).

Позивач в судове засідання не надав а ні додаткового договору, а ні нового договору, відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 253 ЦК України закріплює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч.1 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Верховний Суд України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14 висловив правову позицію і вказав на те, що при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

До суду з даним позовом про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся лише 04.12.2018 року, як зазначено на поштовому штампі на конверті, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, перебіг якого закінчився ще 06.11.2018 року. Про пропущення строку позовної давності з поважних причин позивачем також не заявлялось.

Суд вважає, що позивач володів інформацією про існування заборгованості та мав можливість звернутись з позовом про її стягнення, однак в даному випадку позивач вчасно не скористався таким правом.

Відповідно ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що поважних причин пропуску строку для звернення до суду з даним позовом до ОСОБА_1 позивачем не наведено, а також заявлене клопотання представником відповідача-адвокатом Солодовніковим О.П. про застосування наслідків спливу позовної давності (т.1 а.с.102-103), суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 267, 526, 530, 610, 611, 626, 629, 901, 903 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В судовому засіданні 13 жовтня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Рукас