печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В. ,

при секретарі судового засідання - Ситику Р.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання цивільну справу за позовом Національного університету «Києво-Могилянська академія» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Національний університет «Києво-Могилянська академія» (далі - позивач, Національний університет «Києво-Могилянська академія») звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої майнової шкоди у розмірі 57 815,28 грн., що складається з витрат за весь період навчання як аспірантки, яка навчалася за державним замовленням з відривом від виробництва, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 14.10.2014 року № 38-а, на підставі рішення приймальної комісії від 10.10.2014 року № 1, ОСОБА_1 було зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» з 01.11.2014 року за спеціальністю 09.00.05 «історія філософії» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію.Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення Національний університет «Києво-Могилянська академія» та відповідач не укладали.У встановленому порядку відповідачу здійснювалась виплата стипендії з урахуванням індексації. На підставі рішення кафедри філософії та релігієзнавства факультету гуманітарних наук від 18.12.2014 року № 9 Ухвалою Вченої ради Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 25.12.2014 року протокол № 20 затверджено відповідачу тему кандидатської дисертації «ІНФОРМАЦІЯ_1» та призначено науковим керівником професора, доктора філософських наук ОСОБА_2 . Вченою радою факультету гуманітарних наук (протокол № 6 від 31.08.2016 року) на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.08.2016 року щодо перерви у навчанні за сімейними обставинами прийнято рішення про відрахування ОСОБА_1 - аспірантки 3-го року навчання кафедри філософії та релігієзнавства факультету гуманітарних наук.Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 31.08.2016 року № 31-А відповідно до п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309 відповідача було відраховано з аспірантури з 01.09.2016 року у зв`язку зі складними сімейними обставинами з правом поновлення та з цього часу припинено виплату стипендії.Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 23.08.2017 року № 26-А ОСОБА_1 було відраховано з 01.08.2017 року з аспірантури як таку, що порушила наданий термін переривання навчання і не поновилася на навчання.Національний університет «Києво-Могилянська академія» свої зобов`язання з організації навчання та виплати стипендії відповідачу виконав, відповідач прийняла виконання, але навчання не завершила.Відповідно до Акту ревізії Державної аудиторської служби України від 19.12.2017 року № 03-21/11 про перевірку фінансово-господарської діяльності Національного університету «Києво-Могилянська академія», виплачена стипендія за період навчання підлягає відшкодуванню відрахованими аспірантами, які навчалися за державним замовленням.Фінансування позивачаздійснюється за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а тому витрати Національного університету «Києво-Могилянська академія» на виплату стипендії відповідачу за листопад 2014 року - серпень 2016 року становлять 57 815,28 грн., які ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження у цивільній справі за позовом Національного університету «Києво-Могилянська академія» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву.

Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, одержане останньою21.02.2020 року.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася,суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 14.10.2014 року № 38-а, на підставі рішення приймальної комісії від 10.10.2014 року № 1, ОСОБА_1 було зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» з 01.11.2014 року за спеціальністю 09.00.05 «історія філософії» (з відривом від виробництва) за державним замовленням та призначено стипендію (а.с. 21 - 22).

Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення Національний університет «Києво-Могилянська академія» та відповідач не укладали.

У встановленому порядку відповідачу здійснювалася виплата стипендії з урахуванням індексації (а.с. 23 - 25).

На підставі рішення кафедри філософії та релігієзнавства факультету гуманітарних наук від 18.12.2014 року № 9 Ухвалою Вченої ради Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 25.12.2014 року протоколо № 20 затверджено відповідачу тему кандидатської дисертації «ІНФОРМАЦІЯ_1» та призначено науковим керівником професора, доктора філософських наук ОСОБА_2 (а.с. 26).

Індивідуальний план підготовки аспіранта затверджено на засіданні кафедри 18.12.2014 року № 9 на три роки навчання, зокрема, визначено складання кандидатських іспитів: англійська мова, філософія - червень 2015 року, історія філософії - вересень 2017 року (а.с. 27 - 32).

Ухвалою Вченої ради Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 30.04.2015 року № 25 ОСОБА_1 атестовано за перше півріччя першого року навчання (а.с. 33).

Кандидатські іспити ОСОБА_1 склала з англійської мови 21.05.2015 року, з філософії - 23.06.2015 року (а.с. 34 - 37).

Відповідно до Статуту Національного університету «Києво-Могилянська академія» рішення з питань навчання, у тому числі, аспірантів, приймає Вчена рада Національного університету «Києво-Могилянська академія», яка може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (а. с. 38).

29.08.2016 року ОСОБА_1 подала заяву про переривання навчання в аспірантурі за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинамиз правом поновлення з 01.09.2016 року (а.с. 39).

Вченою радою факультету гуманітарних наук (протокол № 6 від 31.08.2016 року) на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.08.2016 року щодо перерви у навчанні за сімейними обставинами прийнято рішення про відрахування ОСОБА_1 - аспірантки 3-го року навчання кафедри філософії та релігієзнавства факультету гуманітарних наук (а.с. 40).

Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 31.08.2016 року № 31-А відповідно до п. 19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309 відповідача було відраховано з аспірантури з 01.09.2016 року у зв`язку зі складними сімейними обставинами з правом поновлення та з цього часу припинено виплату стипендії (а.с. 41).

Наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 23.08.2017 року № 26-А ОСОБА_1 було відраховано з 01.08.2017 року з аспірантури як таку, що порушила наданий термін переривання навчання і не поновилася на навчання (а.с. 42).

Відповідно до Акту ревізії Державної аудиторської служби України від 19.12.2017 року № 03-21/11 про перевірку фінансово-господарської діяльності Національного університету «Києво-Могилянська академія», виплачена стипендія за період навчання підлягає відшкодуванню відрахованими аспірантами, які навчалися за державним замовленням.Фінансування позивачаздійснюється за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с. 43 - 44).

Відповідно до довідки головного бухгалтера Національного університету «Києво-Могилянська академія» загальна сума нарахованої та виплаченоїОСОБА_1 стипендії за період часу листопад 2014 року - серпень 2016 року становить 57 815,28 грн.(а.с. 45).

Позивач, посилаючись на положення п. п. 16, 19, 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (далі - Положення № 309), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309, ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», ст. ст. 22, 218, 526, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вважає, що ОСОБА_1 повинна відшкодувати майнову шкоду у розмірі збитків, спричинених Національному університету «Києво-Могилянська академія» у вигляді витрат по отриманої стипендії за весь період навчання як аспіранта, яка навчалася за державним замовленням з відривом від виробництва.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, суд виходить із наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ч. ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 3 ч.2ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» (тут і далі - у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), здобувачами вищої освіти є, зокрема, аспірант - особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії.

Відповідно до абз. 1 п.1 Положення № 309 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації.

Згідно п.п.1 п.4 Положення № 309, підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється: за рахунок: коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства; коштів юридичних та фізичних осіб - на умовах контракту - для роботи у державному і недержавному секторах народного господарства.

Як визначено у п.13 Положення № 309, особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту.

Аспіранти і докторанти мають право на отримання державної стипендії встановленого розміру у разі зарахування на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням (п. п. 4 п. 15 Положення № 309).

Відповідно до п. 16 Положення № 309, аспіранти і докторанти зобов`язані:

1) дотримуватися вимог законодавства, моральних, етичних норм поведінки;

2) глибоко оволодівати знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю, підвищувати загальний культурний рівень;

3) опанувати методологію проведення наукових досліджень;

4) виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика;

5) звітувати про хід виконання дисертації на засіданні кафедри, відділу, лабораторії, вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи;

6) у встановлений термін захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді;

7) дотримуватися статуту і правил внутрішнього розпорядку вищого навчального

закладу, наукової установи.

Згідно п. 22 Положення № 309, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Судом встановлено, що угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення Національний університет «Києво-Могилянська академія» та відповідач не укладали.

За період навчання в аспірантурі відповідач повністю виконала індивідуальний план, склала іспити, які позитивно затверджені Вченою радою Національногоуніверситета «Києво-Могилянська академія» (а.с. 33 - 37).

Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази невиконання відповідачем індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п. 19 Положення № 309.

Разом з тим, суд зауважує, що Положенням № 309 непередбачено відшкодування аспірантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням.

29.08.2016 року ОСОБА_1 подала заяву про переривання навчання в аспірантурі за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з правом поновлення з 01.09.2016 року.

Зважаючи на спірні правовідносини, підставу відрахування відповідача з аспірантури - за власним бажанням, суд приходить до висновку про відсутність підстав на відшкодування вартості навчання у зв`язку з відрахуванням за власним бажанням.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З наведеною нормою кореспондується і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованимита задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 623, 626, 629 ЦК України, ст. ст. 46, 61 Закону України «Про вищу освіту», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовіНаціонального університету «Києво-Могилянська академія» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 25.03.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко