П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ

Справа № 22-11738 Головуючий у1-й інстанції - Грегуль О. В.

Унікальний № 754/2187/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 травня 2017 року в сумі 15 269 грн 24 коп., яка визначена станом на 15 грудня 2019 року (а.с.1-5).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 11 травня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н за яким відповідачу надано кредит у сумі 2 000 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свої обов`язків за кредитним договором станом на 15 грудня 2019 року в нього утворилась заборгованість в сумі 15 269 грн 24 коп., яка складається з: 9 568 грн 90 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 1 673 грн 52 коп. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 (у позові не вказано нормативний акт), 2 823 грн 52 коп. - пені, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 703 грн 30 коп. - штрафу (процентна складова).

Заочним Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 11 травня 2017 року 2 000 грн заборгованості за кредитом та 2 102 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с.56-60).

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подав.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.

Між позивачем і відповідачем укладено договір № б/н від 11 травня 2017 року, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок для здійснення платежів у кредит, який останній мав погашати.

Відповідно до позовної заяви, розмір встановленого позивачем ліміту по кредиту становить 2 000 грн.

Як вказував позивач, відповідач не виконав належним чином взяті на себе перед банком зобов`язання, щодо погашення кредиту.

Станом на 15 грудня 2019 року, визначена позивачем сума заборгованості у відповідача за вказаним договором становить: 15 269 грн 24 коп.

При частковому задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив із того, що в укладеній між позивачем і відповідачем анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, процентна ставка не зазначена та в ній відсутні умови договору про встановлення пені і штрафу. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні між сторонами договору позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Тому, позовні вимоги про стягнення відсотків, пені, штрафу є безпідставними. Також вважав недоведеними позовні вимоги про видачу відповідачу двічі кредиту на суму: 9 568 грн 90 грн. та позовні вимоги про нарахування на цю суму відсотків згідно ст. 625 (у позові не вказується до якого нормативного акту відноситься ця стаття), а тому в цій частині позовні вимоги також є безпідставними.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У даному випадку звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 11 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У даній анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом згоду про те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

У даній анкеті-заяві ОСОБА_1 також підтвердив своїм підписом, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення Скарбничка і згоден оформити дану послугу (а.с.12).

Питання щодо обставин, які підлягають доказуванню, та достатності наданих суду доказів вирішується судом в ході підготовки справи до розгляду. Районний суд в порушення вимог процесуального закону указаних питань не вирішував.

Тому під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нових доказів: 1) довідку АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.64); 2) довідку АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карт ОСОБА_1 (а.с.65); 3) виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 11 травня 2017 року до 01 березня 2020 року (а.с.61-63).

Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, з 11 травня 2017 року останньому був встановлений кредитний ліміт 500, з 21 серпня 2017 року кредитний ліміт був збільшений до 2 000 грн, з 24 січня 2018 року - знову знижений до 1 000,00, а з 25 січня 2018 року до 01 серпня 2018 року - кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.64).

Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 11 травня 2017 року строком дії до березня 2021 року; НОМЕР_2 від 21 серпня 2017 року строком дії до червня 2021 року; НОМЕР_3 від 04 квітня 2018 року строком дії до листопада 2021 року; НОМЕР_4 від 06 серпня 2018 року строком дії до липня 2022 року (а.с.65).

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват Банк» було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 11 травня 2017 року станом на 30 вересня 2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 9 568 грн 90 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 (мається на увазі ст. 625 ЦК України) складає 1 673 грн 52 коп., пеня у розмірі 2 823 грн. 52 коп. та судові штрафи у розмірі 1 203 грн. 30 коп., що разом складає 15 269 грн. 24 коп. (а.с.6-11).

Розрахунок заборгованості в частині заборгованості за кредитом та пені є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям платежів. Відомості указаного розрахунку у цій частині узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 11 травня 2017 року до 01 березня 2020 року (а.с.61-63). Даних на його спростування у цій частині матеріали справи не містять.

Водночас, ні наданий позивачем розрахунок ні позовна заява не містять розрахунку заборгованості у розмірі 1 673 грн. 52 коп. за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 (мається на увазі ст. 625 ЦК України). Позивачем не зазначено, за який період обраховано цю суму процентів, яка база (сума заборгованості) бралася кредитором для нарахування процентів.

З огляду на таке, апеляційний суд доходить висновку про недоведеність указаних вимог, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.

У зв`язку з чим, визначена кредитором відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сума штрафів підлягає зменшенню в частині процентної складової до 619 грн. 62 коп. (9568,90 + 2823,52 = 12 392,42 : 100 х 5). Отже загальна сума судових штрафів складає 1 119 грн. 62 коп. (500 + 619,62).

Як вже зазначено вище, при вирішенні справи районний суд не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 11 травня 2017 року (а.с.12), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення у повному обсязі простроченого кредиту, пені та штрафів.

Адже із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на укладання між ним та Банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», викладених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua. При цьому відповідач також підтвердив своїм підписом, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися зі змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення Скарбничка і згоден оформити дану послугу (а.с.12).

Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України.

З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - травень 2017 року, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.

За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги - скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 5 255 грн на відшкодування судових витрат позивача по сплаті (за мінімальною ставкою) судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (2 102 + 3 153; а.с.38, 66).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 травня 2017 року станом на 30 вересня 2019 року у розмірі 13 512 (тринадцять тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 04 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 9 568 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 90 коп.; пеня у розмірі 2 823 (дві тисячі вісімсот двадцять три) грн 52 коп.; судові штрафи у розмірі 1 119 (одна тисяча сто дев`ятнадцять) грн. 62 коп. та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома