Ухвала

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 686/20396/15-ц

провадження № 61-14613ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Хмельницька міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Хмельницької міської ради, до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самовільно збудованих споруд та паркану з приведенням її у попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0005 га, шляхом демонтажу частини паркану ОСОБА_2 , який розташований на земельній ділянці ОСОБА_1 відповідно до висновку експерта від 15 травня 2017 року № 3701/3702/16-26, визначеними у плані накладення точками 2-3-5-4-2 та відновленння спільної межі земельних ділянок.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Хмельницької міської ради, задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0126 га шляхом знесення самовільно збудованих споруд та паркану з приведенням її у попередній стан.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року доповнено рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року таким змістом:

зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди заїзду до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу частини паркану відповідно до варіанту № 1 висновку експерта від 15 травня 2017 року № 3701/3702/16-26.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Хмельницької міської ради, відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки викладаючи вимогу про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення районного суду в частині задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Хмельницька міська рада не вказує про те, чи оскаржується нею додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2018 року, яким було доповнено рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року, що не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Також подана касаційна скарга Хмельницької міської ради не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі Хмельницька міська рада узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець