Ухвала

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 610/3221/19-ц

провадження № 61-9875св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2020 року у складі судді Феленка Ю. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що її обвинувачували у вчиненні злочинів, які вона не вчиняла. Досудове слідство за обвинуваченнями, висунутими щодо неї у кримінальній справі від 11 вересня 2012 року № 10120036 (від 17 листопада 2014 року № 0000647) та кримінальному провадженні № 0001932 за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 27, частиною другою статті 366, частиною четвертою статті 358 КК України тривало 6 років 10 місяців (кримінальну справу порушено 11 вересня 2012 року, постанова про закриття кримінального провадження прийнята 10 липня 2019 року). Кримінальне провадження органом досудового розслідування закрита на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Проте, знявши з неї остаточно всі звинувачення, слідчий не скасував обраний щодо неї запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд у кримінальній справі № 10120036, а тому вона і після закриття кримінального провадження була обмежена у своїх правах вільного пересування та обрання місця проживання. Зазначений запобіжний захід скасовано постановою Балаклійського районного суду Харківської області лише 01 жовтня 2019 року.

Вона незаконно перебувала під вартою з 21 год 35 хв 11 вересня 2012 року по 18 вересня 2012 року, тобто 7 діб, за обвинуваченнями, за якими згодом встановлена відсутність подій кримінальних правопорушень. Загалом обмеження у своїх конституційних правах тримали протягом 7 років 20 днів із моменту порушення кримінальної справи та затримання до скасування судом міри запобіжного заходу. Крім того, під час її затримання одночасно співробітниками міліції затримано її цивільного чоловіка - ОСОБА_3 . При цьому, його долю та місцезнаходження їй ніхто не повідомив. 11 вересня 2012 року ОСОБА_3 затримано в порядку статті 115 КПК України, у редакції 1960 року, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, 14 жовтня 2012 року йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під вартою ОСОБА_3 провів до 21 серпня 2013 року. Зазначає, що протягом тривалого часу вона була позбавлена можливості користуватися вилученим та арештованим майном, а саме: офісною технікою, мобільними телефонами та нерухомим майном. Вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органу досудового розслідування, відсутність роботи та коштів після звільнення з-під варти, що привело її до відчаю та викликало значні та глибокі страждання. Органом досудового слідства штучно та свідомо створені процесуальні перешкоди для реалізації права на захист, обмежене право на отримання інформації у кримінальному провадженні. Тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували її авторитет, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило їй тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 3 500 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом, а саме: внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваною та обвинуваченою, тобто перебування під слідством та судом - 2 000 000 грн; внаслідок незаконних затримання та тримання під вартою, застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та покладення пов`язаних із нею обмежень, тобто обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання та інше - 1 000 000 грн; внаслідок незаконного накладення арешту на майно - 500 000 грн.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через дії органу досудового розслідування. Тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували її авторитет, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило їй тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя. Органом досудового слідства створені процесуальні перешкоди для реалізації її прав та свобод. ОСОБА_1 без відповідної правової підстави більше 84 місяців перебувала під кримінальним переслідуванням. При цьому, 7 діб вона утримувалася під вартою, внаслідок чого була ізольована від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинально впливає на її життя. Після цього, позивач також була обмежена у вільному виборі місця знаходження, оскільки до неї застосовано підписку про невиїзд. ОСОБА_1 більше трьох років була позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм рухомим майном, вилученим під час проведення обшуків 11 вересня 2012 року. Арешт на майно скасовано лише 10 грудня 2015 року. За вказаний час, з урахуванням стрімкості технічного прогресу, це майно, яке складалось з аудіо- та відеотехніки, офісної техніки та мобільних телефонів, значно втратило свою цінність порівняно з тією, яку мало на момент вилучення. Крім того, більше трьох років вона також була позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, на яке теж накладено арешт. Тобто, у зв`язку з кримінальним переслідуванням правоохоронними органами, які згодом закрили кримінальне провадження за відсутності події злочину, остання зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення, зазнала надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни її життєвого укладу та завдав їй значних страждань. Крім того, незаконне притягнення ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності також порушило у значній мірі нормальні сімейні відносини і родинні зв`язки. Отже, зважаючи на усі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту її утримання під вартою, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд визначив у розмірі 200 000,00 грн за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає принципу розумності та справедливості. Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу при вчинені окремих слідчих дій, то такі вимоги не підлягають окремому задоволенню, оскільки охоплюються відшкодуванням саме за факт перебування під слідством і судом. До того ж, в протилежному випадку, буде мати місце подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одні і ті ж дії.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2020 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 400 000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення, виходив із того, що суд першої інстанції вірно визначив фактичні обставини справи та підстави часткового задоволення позову, при цьому, неправильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , у зв`язку з чим неправильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який необхідно визначити із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення. Отже, оскільки в розумінні статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» її мінімальний розмір складає 399 880,66 грн, то судова колегія вважала за доцільне стягнути на користь позивача 400 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачу при вчинені окремих слідчих дій не підлягають окремому задоволенню, оскільки охоплюються відшкодуванням саме за факт перебування під слідством і судом. Відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а отже, підстави для застосування наведеної норми до виниклих правовідносин відсутні. Крім того, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, в якій просить змінити судові рішення в частині визначення розміру моральної шкоди та визначити розмір моральної шкоди, що заявлений у позовних вимогах, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що в оскаржуваних судових рішеннях не врахувано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 487/4332/16, від 19 червня 2019 року у справі № 213/1217/16-ц, від 26 березня 2020 року у справі № 755/3197/17, від 10 січня 2020 року у справі № 615/448/17, від 08 травня 2019 року у справі № 484/3423/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 296/834/19, від 26 червня 2019 року у справі № 314/3982/14-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 554/2184/17, від 16 січня 2019 року у справі № 203/3541/15-ц. Жодна із судових інстанцій не врахувала, що мало місце не лише незаконне перебування під слідством та судом, накладення арешту на його майно, обмеження у правах, a й незаконне тримання під вартою, визначення відшкодування за якими має здійснюватися окремо та самостійно.

У липні 2020 року Державна казначейська служба України подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 202/6457/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц. Казначейство жодної шкоди позивачеві не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому стягнення моральної шкоди безпосередньо з Казначейства є безпідставним.

У серпні 2020 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії подало відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому зазначено, що під час визначення моральних страждань суд врахував: всі обставини справи, представлені сторонами докази, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, про які вона зазначила у позові та поясненнях. ОСОБА_1 тільки 7 днів перебувала під вартою за весь час перебування під слідством та судом.

У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому зазначила, що Головне управління МВС України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції, - не можуть мати процесуальний статус відповідача, оскільки в силу закону не несуть прямої та безпосередньої відповідальності перед позивачем за завдану їй своїми діями моральну шкоду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Державної казначейської служби Українита надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

24 липня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом, за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України року призначити до судового розгляду на 28 жовтня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик