Ухвала

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 183/5818/16-ц

провадження № 61-5370ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу фермерського господарства «Приват-Агро», яка підписана представником Кумченком В`ячеславом Юрійовичем, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Приват-Агро», третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та за зустрічним позовом фермерського господарства «Приват-Агро» до ОСОБА_1 , третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання права на оренду земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Приват-Агро» (далі - ФГ «Приват-Агро», товариство) 18 березня 2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Кумченком В`ячеславом Юрійовичем , на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року.

На підставі касаційної скарги ФГ «Приват-Агро» не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження. Оскаржена постанова апеляційного суду постановлена 25 вересня 2019 року. Касаційна скарга ФГ «Приват-Агро» здана до поштового відділення 18 березня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому конверті. Тобто з пропущенням, передбаченого статтею 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 25 жовтня 2019 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У клопотанні, яке додано до касаційної скарги, ФГ «Приват-Агро» просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що 28 листопада 2019 року вже подавалась касаційна скарга, яка містила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з підстав того, що повний текст оскарженої постанови отримано 29 жовтня 2019 року. В подальшому, ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року указані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, оскільки вони не були підтверджені будь-якими доказами, а касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали Верховного Суду від 05 грудня 2019 року ФГ «Приват-Агро» було повідомлено суду про відсутність інших способів підтвердження отримання повного тексту оскарженої постанови саме 29 жовтня 2019 року, оскільки у матеріалах справи перед поданням касаційної скарги не було виявлено належних доказів отримання поштового відправлення, а інші способи підтвердження отримання рішення не були та не могли бути доступні на момент надіслання касаційної скарги. Також, ФГ «Приват-Агро» наголошувало суду, що за недолучення судом документу щодо отримання поштового відправлення до матеріалів справи, особа, яка подала касаційну скаргу, не може нести відповідальність та не може бути позбавленою права на судовий захист. Однак, ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року касаційну скаргу ФГ «Приват-Агро» було повернуто. В подальшому, ФГ «Приват-Агро» звернулось до Верховного Суду із повторною касаційною скаргою, яку ухвалою 04 лютого 2020 року було залишено без руху для надання належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. На виконання ухвали Верховного Суду від 04 лютого 2020 року ФГ «Приват-Агро» було надано лист апеляційного суду від 17 лютого 2020 року на підтвердження отримання постанови апеляційного суду 29 жовтня 2019 року та надано оригінал платіжного доручення від 11 грудня 2019 року. Однак, ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2020 року касаційну скаргу повернуто, оскільки ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року задоволено клопотання ФГ «Приват-Агро» про повернення судового збору за платіжним дорученням від 11 грудня 2019 року. ФГ «Приват-Агро» зазначає, що не зверталося до Державної казначейської служби з проханням повернути судовий збір, а відповідно суму судового збору йому не повернуто. Особа, яка подала касаційну скаргу, у касаційній скарзі посилається на те, що строк на подання касаційної скарги порушено не з його вини, а тому просить урахувати указані обставини та поновити строк на касаційне оскарження.

Однак, указані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати поважними, адже ФГ «Приват-Агро» не обґрунтовує те, чому він не виконав вимоги ухвали суду про залишення його попередніх двох касаційних скарг без руху. На виконання ухвали Верховного Суду від 05 грудня 2019 року щодо надання доказів отримання копії постанови 29 жовтня 2019 року ФГ «Приват-Агро» не був позбавлений можливості надати суду конверт, у якому надійшла оскаржена постанова апеляційного суду, або звернутися до суду першої чи апеляційної інстанції щодо надання відповідної інформації. Однак ФГ «Приват-Агро» будь-яких доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження на виконання ухвали Верховного Суду від 05 грудня 2019 року не надав, а звернувся із відповідними запитами лише у лютому 2020 року після залишення повторної касаційної скарги без руху. Окрім цього, аналіз ухвали Верховного Суду від 04 лютого 2020 року, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що звертаючись із повторною касаційною скаргою 24 січня 2020 року представник ФГ «Приват-Агро» як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження указував зовсім інші підстави, ніж ті, які були указані при поданні касаційної скарги вперше, а саме: копію оскарженої постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року не отримано; з текстом указаної постанови заявник ознайомився з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому строк касаційного оскарження судових рішень повинен обчислюватися з 27 грудня 2019 року. Окрім цього, необґрунтованим є зазначення ФГ «Приват-Агро» про те, що оскільки воно не зверталось до казначейської служби з проханням про повернення судового збору, а тому кошти за платіжним дорученням, наданим на виконання ухвали Верховного Суду від 04 лютого 2020 року про залишення повторної касаційної скарги без руху, є неповернутими. Указане, за наявності ухвали Верховного Суду від 27 січня 2020 року про повернення судового збору згідно платіжного доручення від 11 грудня 2019 року, не спростовує факту повернення товариству коштів, сплачених за подання касаційної скарги у листопаді 2019 року.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

На підставі викладеного, згідно з частиною 3 статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Також, в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у повному обсязі.

Згідно підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред`явлення позову - 2016 рік) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становила 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Отже, ураховуючи характер спору та клопотання у скарзі, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 102,40 грн (551,20 грн * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до УК у Печерському районі (Печерс. р-н) 22030102, код ЄДР: 38004897 , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; ККДБ: 22030102.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Приват-Агро», яка підписана представником Кумченком В`ячеславом Юрійовичем, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат