ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/10798/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат"(далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування коштів за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12.03.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Управління залізничного транспорту ПАТ «Кривбасзалізрудком». Для набуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності, ПАТ «Кривбасзалізрудком» направило відповідача на навчання в Державний ВНЗ «Криворізький національний університет» за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямом: гірництво, форма навчання заочна. Між позивачем та навчальним закладом було укладено Договір № 1833 від 31.08.2015 року, відповідно до умов якого університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивача здійснити навчання ОСОБА_1 , строк надання освітньої послуги з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року, вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладання договору 6082,00 грн. 30.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 1173 про підготовку спеціаліста за рахунок коштів підприємства, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався успішно навчатися та після закінчення навчального закладу відпрацювати на підприємстві не менше п`яти років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчання. Проте, відповідач свої зобов`язання не виконав, після закінчення навчання відпрацював на підприємстві 7 місяців та був звільнений за угодою сторін, у зв`язку з чим повинен відшкодувати позивачу вартість його навчання в розмірі 18246,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по договору № 1173 від 30.09.2015 року про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» в розмірі 18246,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам статті 265 ЦПК України та судом не було враховано положення п. 4.3. та п. 3.2. Договору, а також ч. 5 статті 34 Закону України «Про зайнятість населення», згідно якої у разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку, працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Таким чином, на думку позивача, законодавством України та договором передбачено відповідальність ОСОБА_1 у вигляді повернення коштів за навчання, як під час навчання та і під час роботи протягом п`яти років на підприємстві після закінчення навчання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на роботу в ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 12.03.2012 року помічником машиніста екскаватора 4 розряду залізничного цеху № 3 (наказ по підприємству від 12.03.2012 року № 658-к) (а.с. 13).

31 серпня 2015 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» (Замовник) був укладений Договір № 1833/1125 про надання освітніх послуг (а.с. 9-10).

Відповідно до умов Договору № 1833/1125 виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання ОСОБА_1 , а саме за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямом електромеханіка, форма навчання заочна, строк надання освітньої послуги з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року (п. 1 Договору).

Згідно із п. 5 зазначеного Договору № 1833/1125 вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладення договору становить 6082,00 грн., Замовник вносить оплату щомісяця.

30 вересня 2015 року між ПАТ «Кривбасзалізрудком» (Підприємство) та ОСОБА_1 (Фізична особа) був укладений Договір № 1173 про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 11-12).

Відповідно до умов Договору № 1173 Підприємство зобов`язується оплатити вартість навчання Фізичної особи в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, починаючи з 1 курсу 1 семестру, за напрямом електромеханіка, форма навчання заочна за період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року, Фізична особа зобов`язується успішно навчатися в навчальному закладі та після його закінчення відпрацювати на підприємстві не менше п`яти років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, вартість навчання за перший навчальний рік на 31.08.2015 року, встановлена договором № 1833/1125 від 31.08.2015 року і складає 6082,00 грн. (п. 1 Договору).

Пунктом 2 Договору №1173 передбачені обов`язки сторін, зокрема п.п. 2.2.2 передбачено, що у випадку порушення Фізичною особою обов`язку успішно навчатися у навчальному закладі чи звільнення Фізичної особи з Підприємства під час навчання (з будь-яких підстав) Підприємство має право розірвати цей договір в односторонньому порядку та не вносити плату згідно нього, а у випадку якщо грошові кошти вже сплачено - вимагати їх повернення Фізичною особою зі сплатою штрафних санкцій згідно договору.

Пунктом 2.3 Договору №1173 визначені обов`язки Фізичної особи, зокрема після закінчення навчального закладу відпрацювати на Підприємстві не менше ніж п`ять років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр (п. 2.3.3), повернути Підприємству кошти сплачені згідно цього договору за його навчання у випадку: відрахування з навчального закладу Фізичної особи (крім як відрахування у зв`язку закінченням навчання); розірвання трудового договору, укладеного між Фізичною особою та Підприємством під час навчання (з будь-яких підстав), а також у випадку порушення обов`язку, встановленого п. 2.2.2 цього договору.

Зазначеним вище Договором № 1173 передбачена відповідальність сторін, зокрема пунктом 3.2 Договору визначено, що Фізична особа несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього договору, а саме: у випадку підстав для повернення Підприємству грошових коштів, сплачених за навчання, передбачених п. 2.2.2 цього договору, Фізична особа зобов`язана також одночасно з поверненням таких коштів сплатити на користь Підприємства штраф у розмірі 50% суми, сплаченої Підприємством за навчання такої Фізичної особи.

Позивач свої зобов`язання за Договорами виконав у повному обсязі і оплатив навчання ОСОБА_1 за період вересень 2015 року січень 2018 року в загальному розмірі 18246,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень та копією довідки (а.с.21-27).

Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 20 лютого 2019 року № 212-к ОСОБА_1 було звільнено 20.02.2019 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 14 зворотній бік).

15.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до підприємства із заявою про прийняття в касу суму 27369 грн. за навчання згідно договору № 1173 у зв`язку із звільненням за угодою сторін, в подальшому у своїй заяві від 18.02.2019 року ОСОБА_1 відкликав попередню заяву від 15.02.2019 року у зв`язку з відсутністю намірів вчиняти вказані в заяві дії (а.с. 29, 31).

14 березня 2019 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою за вих. № 53-02/949 про відшкодування коштів за навчання на суму 18246,00 грн. (а.с. 30).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що визначений у Договорі № 1173 від 30 вересня 2015 року строк, який необхідно відпрацювання ОСОБА_1 після отримання диплому навчального закладу перевищує встановлений Законом України «Про зайнятість населення» термін у три роки, та цим Договором не була визначена відповідальність ОСОБА_1 у випадку його звільнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» протягом 5 років після закінчення навчання, оплату за яке здійснив позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

За правилами частин 1,3 статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначено в ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, ч. 1 ст. 12 ЦК України.

Виходячи із загальних положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Та як зазначено у статі 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), ст. 610 ЦК України.

Як встановлено колегією суддів, всупереч вимогам пункту 2.3 Договору №1173, яким визначено, що після закінчення навчального закладу ОСОБА_1 зобов`язується відпрацювати на ПАТ «Кривбасзалізрудком» не менше ніж п`ять років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр (п. 2.3.3), останній пропрацював на ПАТ «Кривбасзалізрудком» після закінчення навчального закладу лише сім місяців, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань, а тому, для ОСОБА_1 наступають цивільно-правові наслідки, що передбачені у Договорі №1173.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, Договір № 1173 про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 вересня 2015 року, укладений між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ОСОБА_1 , не містить обов`язку ОСОБА_1 повернути кошти за навчання у випадку звільнення з підприємства після закінчення навчання.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень п. 4.3. та п. 3.2. Договору колегією суддів не приймаються. Так, пунктом 4.3. цього Договору передбачено право фізичної особи перервати навчання та не повертати кошти за навчання, з визначенням випадків на які поширюється положення цього пункту, тоді як у даному випадку відповідач ОСОБА_1 звільнився після закінчення навчання та до нього положення цього пункту не застосовуються.

Пункт 3.2. Договору містить положення про те, що «фізична особа», тобто ОСОБА_1 , несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання цього Договору, а саме: у випадку виникнення підстав для повернення Підприємству грошових коштів, сплачених за навчання, передбачених п. 2.2.2 цього договору, Фізична особа зобов`язана також одночасно з поверненням таких коштів сплатити на користь Підприємства штраф у розмірі 50% суми, сплаченої Підприємством за навчання такої Фізичної особи. Оскільки п.п. 2.2.2 містить положення про те, що у випадку порушення Фізичною особою обов`язку успішно навчатися у навчальному закладі чи звільнення Фізичної особи з Підприємства під час навчання (з будь-яких підстав) Підприємство має право розірвати цей договір в односторонньому порядку та не вносити плату згідно нього, а у випадку якщо грошові кошти вже сплачено - вимагати їх повернення Фізичною особою зі сплатою штрафних санкцій згідно договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування даного пункту Договору до правовідносин сторін, адже звільнення відповідача відбулося вже після припинення навчання.

При цьому, обов`язок ОСОБА_1 повернути ПАТ «Кривбасзалізрудком» кошти за навчання визначено у пункті 2.3.4 цього Договору, згідно якого він зобов`язаний повернути Підприємству кошти сплачені згідно цього договору за його навчання у випадку: відрахування з навчального закладу Фізичної особи (крім як відрахування у зв`язку закінченням навчання); розірвання трудового договору, укладеного між Фізичною особою та Підприємством під час навчання (з будь-яких підстав), а також у випадку порушення обов`язку, встановленого п. 2.2.2 цього договору, тоді як в ході розгляду даної справи таких обставин судом не встановлено.

Не можна вважати обґрунтованими й посилання позивача на положення ч. 5 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення», з огляду на наступні обставини.

Згідно ч. 5 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення» у разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, Договором № 1173 про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 вересня 2015 року не була визначена відповідальність ОСОБА_1 у випадку його звільнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» протягом 5 років після закінчення навчання, оплату за яке здійснив позивач, а тому заявлені позовні вимоги про повернення коштів за навчання є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції вірно акцентував увагу й на тому, що визначений у Договорі № 1173 від 30 вересня 2015 року строк, який необхідно відпрацювати ОСОБА_1 після отримання диплому навчального закладу перевищує трирічний термін, встановлений Законом України «Про зайнятість населення».

Так, згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки.

Натомість, пунктом 2.3.3. Договору №1173 покладено на ОСОБА_1 обов`язок після закінчення навчального закладу відпрацювати на Підприємстві не менше ніж п`ять років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, тобто дана умова Договору суттєво погіршує його становище порівняно із положеннями ч. 4 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення», а, згідно ж статті 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: