КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1808/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ

Справа № 756/7428/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Майбоженко А.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2018 року позивач ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 175 160 грн. 17 коп. та судових витрат у розмірі 2627 грн. 40 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.03.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду про надання особистого кредиту №500585730, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 199 120 грн., а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 199 120 грн. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.04.2018 року становить: за кредитом -164 075 грн. 27 коп.; за відсотками - 2897 грн. 80 коп.; по комісії - 7787 грн. 10 коп.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому нараховано неустойку. Станом на 02.04.2018 року розмір штрафу - 400 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту №500585730 від 22.03.2017 року у розмірі 175 160 грн. 17 коп., яка в себе включає: заборгованість за кредитом у розмірі 164 075 грн. 27 коп.; заборгованість по відсотках у розмірі 2897 грн. 80 коп.; заборгованість по комісії у розмірі 7787 грн. 10 коп., штраф у розмірі 400 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Вказує, що оскільки умовами договору та додатком №1 до нього - графіком платежів установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення в конкретний день кожного місяця.

Про порушення строку оплати за кредитним договором (погашення основної суми кредиту та погашення відсотків) позивач дізнався наступного дня, коли не отримував зазначені кошти, тобто також в конкретний день кожного місяця. Проте у вимозі про досудове врегулювання спору № 18-500585730 від 11.05.2018 року питання щодо дострокового розірвання договору не ставиться, а отже позивач не має права вимагати сплати платежів, час виконання яких на дату подачі позовної заяви (15.05.2018 року) не настав. У зв`язку з вищезазначеним, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України та визнав встановленими обставин, що мають значення для справи, які позивачем не доведені.

Крім того, відповідач вважає, що розрахунок заборгованості здійснено позивачем неправильно і він є необґрунтованим та завищеним. Звертає увагу на те, що в розрахунку відсутні будь-які підтвердження вказаної суми заборгованості. Розрахунок не відображає факт здійснення відповідачем оплати та з нього неможливо встановити, як саме розраховувалась сума заборгованості по кредиту та сума несплачених відсотків за користування кредитом, з урахуванням наявності додатку №1 до договору - графіку платежів. В розрахунку не зазначено: залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду (щомісяця), всієї суми коштів, сплаченої відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх зарахування, залишок заборгованості, на який нараховуються підвищені відсотки, на початок та кінець кожного періоду, формула, за якою розраховано підвищені відсотки, залишок заборгованості, на який нараховується пеня, на початок та кінець кожного періоду, та розмір штрафної санкції у певній частці від суми боргу.

Також, п. 13 оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500585730 від 22.03.2017 року та п. 12 акцепт пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту № 500585730 від 22.03.2017 року містять положення про те, що судовий захист прав та законних інтересів банку (позивача), пов`язаних з угодою про надання кредиту та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними угоди про надання кредиту, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

Вказує, що суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання з поважних причин та подав заяву про відкладення розгляду справи, порушив право на доступ до правосуддя, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 05.02.2020 року, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 22 березня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання особистого кредиту №500585730, за умовами якої відповідач отримав кредит у сумі 199 120 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом .

Згідно з п. 5.1. договору днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в пункті 5 оферти на укладення угоди про надання кредиту.

Згідно з п. 7 договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою про надання кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни в порядку та на умовах, визначених угодою про надання кредиту та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до оферти на укладення угоди про надання кредиту та є невід`ємною частиною угоди про надання кредиту.

В анкеті-заяві від 22.03.2017 року відповідач погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить укладений між відповідачем та позивачем договір про комплексне банківське обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, кредит надавався позичальнику для власних (особистих) потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника, що відкритий в ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів у розмірі 190 000 грн. та оплати страхового платежу у розмірі 9120 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 199 120 грн., що підтверджується виписками по особових рахунках ( а.с. 21-25).

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 02 квітня 2018 року становить: заборгованість за кредитом - 164 075 грн. 27 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 2897 грн. 80 коп.; нараховано штраф у розмірі 400 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 164 075 грн. 27 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 2897 грн. 80 коп., а також штраф у розмірі 400 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у встановлений строк кредит не повертає, відсотки за користування кредитом у повному обсязі не сплачує, та вважав, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у вказаній частині, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 березня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено угоду про надання особистого кредиту №500585730, за умовами якої відповідач отримав кредит у сумі 199 120 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою - 10,99 % річних, строком користування на 48 місяців, датою остаточного повернення кредиту є 21.03.2021 року.

Факт отримання кредитних коштів на загальну суму 199 120 грн. підтверджується випискою з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за формою № 281, що є належним та допустимим доказом ( а.с. 21).

Відповідно до графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою про надання кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами. Сума одного щомісячного платежу становить 8545 грн., яка складається з погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за розрахунково-касове обслуговування - 3400 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 02 квітня 2018 року, який підтверджується також випискою з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 , відповідачем всього на погашення основної суми заборгованості ( тіла кредиту) за період з 22.03.2017 року по 23.01.2018 року було сплачено 35 044 грн. 73 коп.

У лютому 2018 року щомісячний платіж було сплачено лише частково - погашено 555 грн. відсотків, погашення кредиту не здійснювалось. У березні 2018 року щомісячний платіж сплачено не було ( а.с. 20-25).

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для дострокового стягнення усієї суми кредиту, виходячи з того, що у вимозі про досудове врегулювання спору від 11.05.2018 року питання щодо дострокового розірвання договору не ставиться, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені доводи не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.4.2.18 договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», з умовами якого відповідач ознайомилась, підписуючи оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500585730 ( п.10), клієнт зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації, якщо інший строк не передбачений умовами цього договору, зокрема, у таких випадках: у разі невиконання будь-яких умов цього договору, у разі наявності простроченої заборгованості чи несплаченої неустойки за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з вимоги про досудове врегулювання спору від 11 травня 2018 року, представником банку було зазначено, що станом на 02.04.2018 року прострочення платежу становить 38 днів, загальна сума заборгованості становить 175 160 грн. 17 коп., у тому числі штраф 400 грн. У зв`язку з викладеним банк вимагав від позичальника сплати заборгованості по кредиту, процентів та штрафу. У випадку несплати зазначеної суми заборгованості банк попереджав про необхідність звернення до суду ( а.с. 26-27).

Таким чином, враховуючи, що відповідачу було надано кредит у сумі 199 120 грн., а нею сплачено на погашення основної суми кредиту 35 044 грн. 73 коп., то залишок непогашеної суми кредиту, в тому числі прострочені платежі за лютий та березень 2018 року, становить 164 075 грн. 27 коп., яка і заявлена до стягнення у даному позові.

Оскільки банком у вимозі про досудове врегулювання спору було вказано загальну суму заборгованості 175 160 грн. 17 коп., яка включає в себе всю суму непогашеного кредиту - 164 075 грн. 27 коп., враховуючи передбачену договором умову про обов`язок позичальника достроково погасити всю суму кредиту у разі наявності простроченої заборгованості, то відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За викладених обставин колегія суддів вважає необґрунтованими вищевказані доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для дострокового стягнення суми кредиту.

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку, заборгованість по процентах на суму 2897 грн. 80 коп. нарахована станом на 02.04.2018 року, отже, посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про нарахування банком процентів після завершення строку кредитування колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у матеріалах справи підтверджень суми заборгованості та щодо необґрунтованості наданого розрахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки розрахунок заборгованості за кредитом, складений станом на 02.04.2018 року ( а.с. 20), підтверджується даними, що містяться у виписці по особовим рахункам позичальника ОСОБА_1 за період з 22.03.2017 року по 02.04.2018 року ( а.с. 21-25).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, що була чинною станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні положення передбачені п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року.

Таким чином, виписка з особового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено розмір заборгованості за кредитом та відсотками на підставі наданого позивачем розрахунку, підстав для сумніву у правильності якого не вбачається.

Матеріали справи не містять доказів тих обставин, що сума погашеного кредиту є більшою, ніж зазначено у розрахунку заборгованості.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск банком строку позовної давності колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки договір кредиту було укладено між сторонами 22 березня 2017 року, позичальником не було сплачено щомісячні платежі у повному обсязі за лютий та березень 2018 року, до суду з даним позовом позивач звернувся 05 червня 2018 року, а тому відсутні жодні підстави вважати, що строк позовної давності пропущено.

Доводи апеляційної скарги відповідача про наявність процесуальних порушень, які є підставою для скасування рішення, оскільки відповідачем було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необізнаністю про наявність даної справи, а також у зв`язку з доглядом за хворим чоловіком, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 та її представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями від 24 та 29 січня 2019 року про вручення повістки про виклик до суду на 28 лютого 2019 року, на 12-00 год. ( а.с. 85-86), що відповідно до ст. 280 ЦПК України є однією із умов проведення заочного розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю поважних причин, що викладені нею в апеляційній скарзі.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після завершення судового засідання до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поданням апеляційної скарги відповідача на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2018 року про відкриття провадження у даній справі.

Однак, з матеріалів справи також вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 08 січня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року - без змін.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі відповідача на її необізнаність про наявність даної справи в суді є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з апеляційною скаргою на ухвалу суду про відкриття провадження від 02.07.2018 року відповідач звернулась 02 жовтня 2018 року ( а.с. 45).

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність залишення даного позову без розгляду відповідно до п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України з тих підстав, що між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та /або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про третейській суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейській суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейській суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейській суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Правовий аналіз наведених норм права свідчить про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України Про третейській суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду.

Зазначений висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 380/168/18.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у вищевикладеній частині ( стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафу) ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на суму 7787 грн. 10 коп., суд першої інстанції також виходив з того, що зазначені позовні вимоги є законними і обґрунтованими.

Проте з даним висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язалась сплачувати на користь банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3400 грн. щомісячно. Станом на 02.04.2018 року заборгованість по сплаті комісії становить 7787 грн. 10 коп.

Відповідно до вимог законодавства, що було чинним станом на день укладення між сторонами даного кредитного договору від 22 березня 2017 року:

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16, а також Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 756/448/17.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» комісії за обслуговування кредитної заборгованості, не звернув уваги на вищевикладене, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за комісією у сумі 7787 грн. 10 коп., без встановлення того, за які саме дії банку передбачена така комісія та які послуги надаються відповідачу за вказану комісію.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що вказана комісія у розмірі 3400 грн. щомісячно встановлена за комплексне обслуговування кредиту, не вказуючи при цьому, які саме послуги надаються ОСОБА_1 за вказану комісію.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості по комісії необхідно скасувати та прийняти у цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 7787 грн. 10 коп. - відмовити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у частині стягнення заборгованості за кредитом - 164 075 грн. 27 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2897 грн. 80 коп.; штрафу у розмірі 400 грн. - необхідно залишити без змін. Однак, у зв`язку з прийняттям постанови про відмову у позовних вимогах про стягнення комісії слід змінити оскаржуване рішення суду в частині загального розміру заборгованості, визначивши його у сумі 167 373 грн. 07 коп.

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно підлягає зміні і сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог. Сума судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає зменшенню до суми 2510 грн. 59 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості по комісії та прийняти у цій частині постанову:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 7787 грн. 10 коп. - відмовити.

Змінити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року в частині загального розміру заборгованості і суми судового збору та визначити, що загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», становить 167 373 ( сто шістдесят сім тисяч триста сімдесят три) грн. 07 коп., а сума судового збору - 2510 грн. 59 коп.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Сторони: позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.