Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9860/19
Номер провадження2/711/737/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про зняття заборони відчуження нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (18000, м. Черкаси. проспект хіміків, 50), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі виконавчого листа виданого Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2008 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відкрито виконавче провадження. В єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 48933180 виданого 07 жовтня 2015 року Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державним виконавцем Петраковою В.А., накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 ..

В листопаді 2019 року на адвокатський запит, Соснівським ВДВС надана відповідь, що згідно перевірки бази даних АСВП встановлено, що на виконанні у Соснівському ВДВС м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 48933180 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м.Черкаси №2-801 від 15 березня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що при зверненні до Соснівського відділу ДВС щодо зняття арешту було отримано відповідь про те, що 30 жовтня 2015 року виконавче провадження завершене на підставі п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно бази даних АСВП заборгованість на 16 липня 2015 року складає 24 675,62 грн. Оригінал виконавчого документа направлено за належністю для подальшого виконання до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві. Відповідно до відповіді Голосієвського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві, зазначено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 48933180 у відділі відсутнє.

У зв`язку із наявним арештом, позивач, не може вільно користуватися належним його майном, що порушує його, право володіння, користування та розпорядження належним майном.

Вважає, що на даний час відсутні правові підстави для існування арешту на підставі постанови про арешт майна Соснівського відділу ДВС.

Таким чином, позивач просить суд, - зобов`язати Соснівський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, який зареєстрований в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за номером 11643815.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року прийнято та відкрито провадження по справі і призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 березня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи уточнено назву відповідача замість Соснівський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на Соснівський відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. До початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягав. Просив задоволити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Соснівського відділу ДВС не з`явився, Причину неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надано.

Третя особа в судове засідання не з`явилася.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено повністю та стягнуто у розмірі ј частини всіх видів заробітної плати, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою від 1 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-801 від 15 березня 2008 року по стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини.

Постановою державного виконався Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Петраковою В.А., накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 4 жовтня 2019 року, зареєстрований арешт на майно, належне ОСОБА_1 на підставі: постанови Соснівського відділу ДВС №48933180 від 7 жовтня 2015 року, номер запису про обтяження 11643815 від 19 жовтня 2015 року.

За даними листа начальника Соснівського відділу ДВС Бондаренко А.М. від 22 листопада 2019 року №49676, згідно перевірки бази даних АСВП встановлено, що на виконанні у Соснівському відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження №48933180 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-801 від 15 березня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

30 жовтня 2015 року виконавче провадження завершено на підставі п.10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно бази даних АСВП, заборгованість на 16 липня 2015 року (повноліття дитини) складає 24 675,62 грн. Оригінал виконавчого документу направлено за належністю для подальшого виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 7 червня 2017 року, матеріали виконавчого провадження №48933180 знищено. Також зазначено, що повторно на виконання виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-801 від 15 березня 2008 року на адресу відділу не надходив.

Як вбачається з листа Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27 серпня 2019 року перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження у відділі не знайдено.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, на час прийняття державним виконавцем рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - 7 жовтня 2015 року діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

За змістом частин 1, 2, 3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року передбачалося, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначались статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року. Відповідно до частини 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами 2, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, (чинний з 05.10.2016р.), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення . Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За результатами розгляду справи, вирішуючи її суто в межах заявлених позовних вимог, на підставі ст. 13 ЦПК України, з огляду на способи захисту, обрані позивачем та враховуючи норми ст.16 ЦК України та ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не доведено що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 березня 2008 року (справа №2-801/2008) виконано в повному обсязі і не існує заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п.п.9,10 розділу «XVI. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 жодними належними, допустимими та переконливими доказами не доведені обставини, викладені у позові, зокрема про те, що відповідачем - Соснівським відділом ДВС порушені, не визнаються чи оспорюються права та інтереси позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про зняття заборони відчуження нерухомого майна, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року.

Головуючий: Р. В. Демчик