Справа №345/653/20
Провадження № 2/345/454/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовом Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 04.07.2019 до Калуського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні звернулася ОСОБА_1 , яка отримала статус безробітної 09.07.2019 року та з 16.07.2019 року їй призначено виплату допомоги по безробіттю.

У своїй заяві про надання статусу безробітного від 09.07.2019 року відповідач підтвердила власним підписом той факт, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років їй не призначено. Однак, згідно з інформацією Калуського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області встановлено, що ОСОБА_1 одержує дострокову пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства з 26.02.2016 року. Тобто ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в Калуській міськрайонній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості і отримуючи допомогу по безробіттю, не повідомила, що з 26.02.2016 року отримує дострокову пенсію за віком. При цьому вона за період з 16.07.2019 року по 03.11.2019 року одночасно отримала і допомогу по безробіттю, і пенсію.

Оскільки ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства з 26.02.2016 року, то, відповідно до чинного законодавства, вона взагалі не мала права на отримання статусу безробітного. 04.11.2019 року було складено акт №1089 про надання особою недостовірних відомостей в період перебування на обліку в Калуській міськрайонній філії центру зайнятості. Також 04.11.2019 року прийнято рішення про припинення допомоги по безробіттю та припинення реєстрації, однак ОСОБА_1 відмовилася від підписання додатку №2 до Персональної карки, про що складено відповідний акт.

Директором Івано-Франківського обласного центру зайнятості 13.12.2019 року за №703 підписано наказ «Про повернення коштів». З метою досудового врегулювання спору на адресу ОСОБА_1 надіслано претензію про добровільне повернення незаконно отриманих коштів в сумі 29025,43 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду кошти добровільно не повернуто. Тому, позивач просить стягнути з відповідача кошти в сумі 29025,43 грн., а також судові витрати.

Відповідач подала відзив на позов, в якому зазначає, що на початку липня 2019 року вона зареєструвалась в Калуській філії відповідача як особа, що шукає роботу після звільнення у зв`язку із ліквідацією КП «ЖЕО №1». Будучи застрахованою в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідач мала право на соціальний захист у разі втрати роботи відповідно до ст. 47 Конституції України. Відповідач зазначає, що після 10 днів перевірки її даних та документів, 16.07.2019 року їй присвоєно статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Відповідач наголошує, що посилання позивача на те, що вона надала якісь неправдиві відомості під час реєстрації не відповідають дійсності, є суб`єктивним та недоведеним твердженням. Адже для того, щоб надати особі, що шукає роботу, статус безробітного фахівець позивача зобов`язаний за допомогою програмного забезпечення провести перевірку з використанням відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (даних персоніфікованого обліку), що передбачено ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідач зазначає, що під час заповнення реєстраційних документів посадова особа позивача звіряла її дані з персоніфікованим обліком, бо навіть запитувала про винагороду, яку відповідач отримувала на роботі по договору цивільно-правового характеру. Тобто звірка з даними Реєстру була проведена і в тому реєстрі було видно, що відповідач отримує пенсію, але з цього приводу ніяких питань не виникало. А тому посилання позивача, що в заяві від 09.07.2019 року відповідач підписом підтвердила факт відсутності пенсії є повним абсурдом. Адже нормами законодавства не визначено поняття «пільгова пенсія». Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає види пенсійних виплат і в цій статті немає визначення такого виду пенсійної виплати, як дострокова пенсія. Відповідно дострокове призначення пенсії по віку не можна юридично кваліфікувати, як пільгову пенсію.

Відповідач просить врахувати, що позивачем не надано доказів того, що відповідач для призначення допомоги по безробіттю подала документи, які містять неправдиві відомості. Повним абсурдом та свавіллям з боку позивача є припинення виплати 04.11.2019 року, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці, після чого 05.11.2019 року позивач перерахував відповідачці 4402,40 грн. та 13.11.2019 року ще 2869,69 грн. Відповідач наголошує, що вона, як добросовісний набувач страхових виплат, не повинна нести цивільно-правову відповідальність за невігластво, неграмотність та непрофесійність чиновників. Документів, які містять неправдиві відомості, до Калуської міськрайонної філії центру зайнятості відповідач не подавала і такі документи відсутні в матеріалах справи. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача подав відповідь на відзив. А саме зазначає, що відповідачем невірно трактується чинне законодавство про зайнятість. Так, відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу статус безробітного може бути надано особі у разі відсутності підходящої роботи. Разом з тим підставами для відмови у наданні статусу безробітного є подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у ч.1 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення». А в пункті 1 даної статті вказано, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії. Тобто відповідач не мала права на отримання статусу безробітного, бо їй призначено пенсію.

Представник позивача наголошує, що доступ до відомостей про отримання призначених пенсій громадянам України відсутній, оскільки громадяни, які отримують пенсію за віком, не можуть отримувати статус безробітного і виплату допомоги по безробіттю. Позивач вважає, що факт подання неправдивих відомостей доведений повністю, оскільки при поданні документів для реєстрації відповідач не повідомила, що отримує пенсію. Також, відповідач у заяві підтвердила власним підписом той факт, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років їй не призначено. Дострокова пенсія за віком, яка призначена позивачу на підставі п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підпадає під поняття «пільгова пенсія».

Також, відповідно до акту Держпраці №09-03/1682-1 підтверджено той факт, що перевіркою дотримання законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття в частині припинення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в Калуській міськрайонній філії центру зайнятості порушень не виявлено. Тому дії позивача є законними і повністю відповідають чинному законодавству. Тому позивач просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач своїм правом подати заперечення не скористалася.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Умови виплати допомоги по безробіттю визначені статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Матеріалами справи встановлено, що 09.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Калуської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної (а.с.8).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 43 вказаного Закону, статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 7 частини першої наведеної статті передбачено, що зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Наказом Калуської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру №НГ 190716 від 16.07.2019 року відповідачу ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с.13).

Наказом Калуської міськрайонної філії Івано-Франківського обласного центру №НГ 191104 від 04.11.2019 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 04.11.2019 року, у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання відповідачу статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття (а.с.14-18).

За твердженням представника позивача в ході перевірки достовірності даних, наданих відповідачкою, було отримано лист №888 від 23.10.2019 року з Калуського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) про те, що безробітна ОСОБА_1 з 26.02.2016 року одержує дострокову пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства (а.с.13), про що було складено відповідний Акт № 1089 від 04.11.2019 року про надання особою недостовірних відомостей про зайнятість в період перебування на обліку в центрі зайнятості та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 14).

Згідно з ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Викладене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Покликання позивача на зловживання зі сторони відповідача та подання нею неправдивих відомостей, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, не заслуговують на увагу. Так, відповідач при заповненні заяви про надання статусу безробітного від 09.07.2019 року дійсно підтвердила, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років їй не призначено.

Водночас суд звертає увагу, що порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років та категорії працівників, які мають право на призначення даних видів пенсії врегульовані ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульоване пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 даного Закону жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років мають право на призначення дострокової пенсії за віком. Враховуючи, що законодавством розмежовано поняття «пенсії за віком на пільгових умовах» та «дострокової пенсії за віком», дані поняття не можна вважати тотожними.

Оскільки відповідач отримує дострокову пенсію за віком на підставі п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при заповненні заяви про надання статусу безробітного вона ствердила про неотримання нею саме пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, а тому не можна вважати, що відповідач надала центру зайнятості неправдиві відомості. Адже пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, порядок призначення яких врегульований власне ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», їй насправді не призначено.

Крім того, для отримання статусу безробітного особа пред`являє документи, визначені в Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року №792.

Відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу особі, яка пред`явила документи, зазначені в пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг. Для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного. З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

Відповідно до п.18. ч.2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань мають право звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Таким чином, центр зайнятості мав постійний доступ до індивідуальних відомостей про застраховану особу і в будь-який момент мав змогу їх звірити з базою даних центрального органу виконавчої влади.

Отже, доводи позивача, що ОСОБА_1 при зверненні та подачі документів до Калуської міськрайонної філії центру зайнятості умисно приховала факт отримання нею дострокової пенсії за віком з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів здійснення виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю внаслідок недобросовісності з боку набувача майна, зловживання та подання недостовірних даних для безвідмовного отримання статусу безробітної, позивачем відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (справа "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Крім того, матеріали справи не містять й підтвердження рахункової помилки зі сторони платника. Незважаючи на те, що в національному законодавстві відсутнє визначення поняття "Рахункова помилка", у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про працю" надається роз`яснення терміна лічильної (рахункової) помилки, якою є помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Оскільки, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 174, 209, 256-259, 280-282 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення допомоги по безробіттю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для подання апеляційної скарги, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2020 року.

Суддя