Провадження № 2/638/1274/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 квітня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Рижикової В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

Установив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати поважними причини пропущення позовної давності на подання цього позову, стягнути з відповідача на їх користь 110323,5 грн. інфляційних та 16233,8 грн. пені, а всього 126557,3 грн. за прострочення грошового зобов`язання, яке виникло внаслідок ухвалення та подальшого невиконання судового рішення про відшкодування шкоди, спричиненої злочином в результаті якого наступила смерть особи за період з липня 2012 року по жовтень 2019 року включно, судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.12.2000 року вироком Харківського обласного суду, який 12.06.2001 року Верховним судом України залишено в силі, за вбивство їх сина засуджено ОСОБА_3 , призначене покарання за сукупністю злочинів у вигляді 15 років позбавлення волі. Також, на їх користь із засудженого стягнуто моральну шкоду 50000 грн. та матеріальну шкоду - 19280,71 грн. Виконавчі листи за цим вироком, що видані у 2001 році, перебували на виконанні за місцем відбування покарання засудженим, потім в Дзержинському районному відділі ДВС Харківського міського управління юстиції. Неодноразово виконавчі листи про стягнення з засудженого моральної та матеріальної шкоди поверталися без виконання. В 2013 році ОСОБА_3 звільнений умовно - достроково від відбування покарання. Їм як потерпілим відповідач не відшкодував шкоду. Проживаючи у м. Кривий Ріг ОСОБА_3 продовжував не виконувати вирок суду, не з`являвся за викликом державного виконавця. 30.05.2016 року державний виконавець Жовтневого ВДВС м. Кривий Ріг закрив виконавче провадження у зв`язку з вибуттям боржника по місцю проживання в АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС м. Харків від 12.10.2016 року відкрито два виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 на їх користь 50000 грн. моральної шкоди та 19280,71 грн. - матеріальної шкоди, спричинених злочином на підставі двох виконавчих листів, виданих апеляційним судом Харківської області 29.08.2001 року по справі № 2-139/00 на підставі вироку суду від 26.12.2000 року. ОСОБА_3 після умовно - дострокового звільнення від відбування покарання зник з місця проживання в м. Харкові, на виклики державного виконавця не з`являвся, що стало наслідком закриття виконавчих проваджень, які в подальшому були поновленні, однак відповідач продовжує ухилятись від виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди. Вони вже звертались з аналогічним позовом до суду, яке скасовано апеляційним судом та відмовлено в задоволенні позовних вимог. Дані позовні вимоги не були предметом розгляду в судах, оскільки період стягнення інфляційних витрат та пені за невиконання рішення суду є різним. Також, просили визнати поважними причини пропуску строку позовної давності на подання цього позову з огляду на правову невизначеність позиції вищих судових інстанцій України у трактуванні застосування приписів ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. Крім того, просили врахувати поважність причини пропуску строку давності в частині тривалості виконавчих проваджень, що неодноразово передавалися до різних відділів, оголошувався розшук боржника за цими провадженнями.

Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього та враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

26.12.2000 року вироком Харківського обласного суду засуджено ОСОБА_3 за скоєння злочинів, передбачених п.„а" ст.93, ч.3 ст.142, ч.2 ст.17, ч.2 ст.145, ч.1 ст.229-6, ч.3 ст.193 КК України, йому призначене покарання за сукупністю злочинів у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Присуджено стягнути з засудженого матеріальної шкоди у розмірі 19280,71 грн., моральної шкоди - 50000 грн., а всього - 69280 грн. 12.06.2001 року Верховним Судом України вирок залишено без змін.

На цей час вирок суду в частині стягнення присуджених коштів не виконано. Із стягнутої суми відповідачем сплачено лише 200 грн.

Посилаючись на прострочення грошового зобов`язання, позивачі просили стягнути заборгованість за завдану шкоду з урахуванням індексу інфляції у розмірі 130260 грн. 69 коп. і три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 23 832 грн. 60 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2012 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 130260,69 грн. інфляційних та 23832,60 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1540,93 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.03.2013 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року, відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми за невиконання судового рішення.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирної Т.В. від 26.03.2018 року відновлено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів у даній справі матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, в провадженні слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області Хомич В.В. перебуває кримінальне провадження № 0003910 від 01.10.2019 року за ч.1 ст.382 КК України за фактом невиконання рішення суду.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з липня 2012 року по жовтень 2016 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджує вирок апеляційного суду Харківської області від 26.12.2000 року, який набрав законної сили 12 червня 2001 року, про стягнення з відповідача на користь позивачів 19280 грн. матеріальних збитків та 50000 грн. відшкодування моральної шкоди.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року за справою № 686/21962/15-ц погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Також, суд звертає увагу, що дані правовідносини, виникли між тими самими сторонами, що і у справі, за якою рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.03.2013 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року, відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми за невиконання судового рішення, однак стосуються стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась за інший період з липня 2012 року по жовтня 2019 року.

Отже, з урахуванням викладеного суд вважає, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України, а тому стягує з відповідача на користь позивачів суму індексу інфляції 110323,5 грн. та пені 16233,8 грн. за прострочення грошового зобов`язання за період з липня 2012 року по жовтень 2019 року.

Що стосується поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, то суд вважає його таким, що підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин, що підтверджується зібраними у справі доказами, а саме тривалістю перебування виконавчих листів в провадженні різних відділів виконавчих служб, розшуком боржника, направлення виконавчих листів за місцем відбування покарання, а в подальшому проживання боржника, виконання примусового приводу ОСОБА_3 та вчинення інших дій, направлених на реальне виконання рішення суду.

Керуючись ст..ст.293-295 ЦПК України, ст..ст.509,524,533-535,625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ідн. НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (ідн. НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення інфляційних витрат, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на звернення до суду з даним позовом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 110323,5 грн. інфляційних витрат та 16233,8 грн. пені, а всього 126557,3 грн. за прострочення грошового зобов`язання за вироком апеляційного суду Харківської області від 26.12.2000 року, за період з липня 2012 року по жовтень 2019 року включно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хаківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: