Справа № 626/641/20
Провадження № 2/626/289/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого -судді Дудченко В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу №626/641/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням-будинком АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є уповноваженим власником даного будинку. В зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_2 (його колишня дружина) та ОСОБА_3 (їх син), які не проживають в будинку більше року, будь-які їх особисті речі відсутні, будь-якого наміру повернутись в будинок вони не висловлювали.

Позивач вважає, що реєстрація відповідачів порушує його права власника, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач до суду не з`явився, при цьому подав заяву в якій просив проводити судові засідання без його участі, свій позов підтримує та просить його задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали до суду відзив на позов, в якому зазначають, що з даним позовом вони не згодні, оскільки позивач ОСОБА_1 не є власником даного будинку, оскільки право власності на даний будинок не зареєстровано за ним, а отже не мав права звертатись з даним позовом. Крім того, вони зазначають, що дійсно не мешкають в даному будинку понад один рік, однак це вимушена міра, оскільки позивач створив їм такі умови проживання(постійні п`яні скандали, приниження, побиття з погрозами позбавити їх життя), що вони вимушено покинули даний будинок. В зв`язку з чим в задоволені позові просять відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник в судове засідання не з`явилися, при цьому від представника ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та відмови в його задоволенні з урахуванням поданого відзиву та довідки Соснівської сільської ради, яка підтверджує, що право власності на даний будинок за позивачем не зареєстровано.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в обґрунтування свого позову, позивач ОСОБА_1 зазначає що він є «уповноваженим» власником даного будинку АДРЕСА_1 .

При цьому в підтвердження даного факту, останнім надано витяг з облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки(а.с.7-8).

Однак в даному витягу немає жодних підтверджень, того факту, що позивач ОСОБА_1 є власником даного будинку, оскільки у відповідних графах: 3, 4, 5, де зазначається кількість власників, мається «- прочерк», тобто власників даного будинку немає, а ОСОБА_1 зазначений лише як голова домогосподарства(а.с.7).

Після надходження відзиву відповідачів, судом для перевірки даної інформації та для об`єктивного розгляду справи, була витребувана інформація з приводу власника даного домоволодіння та наявності право установчих документів на нього.

Згідно відповіді голови Соснівської сільської ради Красноградського району від 14.04.2020 року, у сільської ради відсутні будь-які право установчі документи на будинку АДРЕСА_1 . Згідно запису в погосподарській книзі №1 Соснівської сільради - ОСОБА_1 , зазначений лише, як голова даного домогосподарства.

При цьому, позивач як на підставу для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, посилається на захист його права власності.

У ст.41 Конституції України зазначено, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст.379,380 ЦК).

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід`ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, є також право проживання в ньому.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З наданих суду доказів встановлено, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку АДРЕСА_1 з 2005 року.

Разом з тим, також встановлено, що власника на даний житловий будинок не існує, тобто право власності позивача на нього не зареєстроване, а отже і не порушене.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим, за положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач не є власником будинку АДРЕСА_1 .

Вказані докази є доказами того, що права чи інтереси позивача на вказаний будинок, не порушені.

Будь-які докази порушення прав чи інтересів позивача у справі відсутні.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається порушення прав чи інтересів саме позивача.

Оскільки, позивачем не доведено порушення саме його прав відповідачами, тому його право не підлягає захисту судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, в який зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати трава, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення або відмову в їх задоволені.

Будь яких належних та допустимих доказів в підтвердження того, що ОСОБА_1 є законним власником даного будинку, позивач не надав. Тобто позивачем не доведено, що він є власником будинку, а отже суд приходить до висновку, що його право власності в даному випадку не порушене.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, з підстав, зазначених позивачем, і наданими доказами, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 12, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя