Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/535/20
Провадження № 2/376/472/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром розміром шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням),

встановив:

05.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром розміром шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 16 вересня 2019 року ОСОБА_2 (відповідач по справі), близько 21 год 43 хв на 187 км а/д Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок недотримання правил дорожнього руху, а саме: не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим допустив порушення п.12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Renault Duster» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з причепом - д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року у справі №376/2904/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постанова суду набрала законної сили 26.11.2019 року.

Дана дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок допущених відповідачем порушень п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, через що ОСОБА_2 допустивши невідповідаючі Правилам дорожнього руху дії, внаслідок яких було спричинено ДТП, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Обставини підтверджуються постановою Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року у справі №376/2904/19, якою прямо встановлено ці обставини та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, що є підставою для цивільно-правової відповідальності заподіювана шкоди у деліктному зобов`язанні.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Водій та одночасно власник автомобіля марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_2 - застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «УПСК», за полісом загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, з лімітом майнової відповідальності 100000 грн., розміром франшизи 2000 грн. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивач звернувся до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. 15 листопада 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 98000,00 грн.

Позивач вказує, що в результаті ДТП його автомобілю завдано збитки у сумі 177293,56 грн., згідно висновку експертного дослідження від 02.10.2019 року №26/19. Для оцінки вартості шкоди автомобіля позивач звернувся до державної установи - Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, сплативши 1015,20 грн. за проведення експертного дослідження, що підтверджується квитанцією від 08.10.2019 року №0.0..2.

Крім того позивач вказує, що ним понесено витрати на транспортування автомобіля після ДТП з п. Березівка в м. Рівне у розмірі 4400,00 грн., що стверджується товарним чеком від 17.09.2019 року виданим ФОП ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 в межах ліміту відповідальності у розмірі 98000 грн. відшкодовується вартість, завданої відповідачем внаслідок ДТП, шкоди транспортному засобу, який належить позивачу.

Для повного відшкодування завданої шкоди у відповідача виникає обов`язок перед позивачем здійснити виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно з висновком експертного дослідження за результатами авто товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку №26/19 від 02.10.2019 року, проведеного судовим експертом Рівненського НДЕКЦ МВС України, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Duster» д/н НОМЕР_2 на момент дослідження (19.09.2019 року) дата ДТП (16.09.2019) складає 177293,56 грн.

Враховуючи, що внаслідок винуватих дій відповідача позивачу, якому належить автомобіль «Opel Astra» д/н НОМЕР_1 , в результаті ДТП завдана матеріальна шкода у розмірі 177293,56 грн., вартість проведення експертного дослідження становить 1015,20 грн., вартість послуг евакуатора становить 4400,00 грн., тобто загальна вартість збитків, які поніс позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача становить 182708,76 грн., а страхова виплата становить 98000,00 грн. (100000 - 2000 = 98000), відповідач для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 84708,76 грн. (177293,56 + 4400,00+ 1015,20 = 182708,76 - 98000,00 = 84708,76).

Тому на підставі викладеного позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84708,76 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімсот вісім гривень 76 коп.) різниці між фактичним розміром шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням);

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати - судовий збір за подання позову до суду у сумі 847,10 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 420,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та без фіксування судового засідання, позов підтримав в повному обсязі (а.с.41).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надсилав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.39,40,43).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 16 вересня 2019 року, ОСОБА_2 (відповідач по справі), близько 21 год 43 хв на 187 км а/д Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок недотримання правил дорожнього руху, а саме: не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим допустив порушення п.12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Renault Duster» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з причепом - д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується копією постанови Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року у справі №376/2904/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова суду набрала законної сили 26.11.2019 року (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.10).

ОСОБА_2 , який є власником автомобіля марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «УПСК», за полісом загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, з лімітом майнової відповідальності 100000 грн., розміром франшизи 2000 грн. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивач звернувся до страхової компанії для виплати страхового відшкодування.

15 листопада 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 98000,00 грн., що підтверджується копією виписки з АТ КБ «ПриватБанк» від 23.12.2019 року (а.с.14).

Позивач вказує, що в результаті ДТП його автомобілю завдано збитки у сумі 177293,56 грн., згідно висновку експертного дослідження від 02.10.2019 року №26/19 (а.с.21 зворотня сторона). Для оцінки вартості шкоди автомобіля позивач звернувся до державної установи - Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, сплативши 1015,20 грн. за проведення експертного дослідження, що підтверджується квитанцією від 08.10.2019 року №0.0..1 (а.с.22).

Крім того позивачем понесено витрати на транспортування автомобіля після ДТП з п. Березівка в м. Рівне у розмірі 4400,00 грн., що стверджується товарним чеком від 17.09.2019 року виданим ФОП ОСОБА_3 (а.с.12).

Таким чином, ОСОБА_1 в межах ліміту відповідальності у розмірі 98000 грн. відшкодовується вартість, завданої відповідачем внаслідок ДТП, шкоди транспортному засобу, який належить позивачу.

Для повного відшкодування завданої шкоди у відповідача виникає обов`язок перед позивачем здійснити виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно з висновком експертного дослідження за результатами авто товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку №26/19 від 02.10.2019 року, проведеного судовим експертом Рівненського НДЕКЦ МВС України, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Duster» д/н НОМЕР_2 на момент дослідження (19.09.2019 року) дата ДТП (16.09.2019) складає 177293,56 грн.

Враховуючи, що внаслідок винуватих дій відповідача, якому належить автомобіль «Opel Astra» д/н НОМЕР_1 , в результаті ДТП завдана матеріальна шкода позивачу ОСОБА_1 у розмірі 177293,56 грн., вартість проведення експертного дослідження становить 1015,20 грн., вартість послуг евакуатора становить 4400,00 грн., тобто загальна вартість збитків, які поніс позивач, внаслідок неправомірних дій відповідача становить 182708,76 грн., а страхова виплата становить 98000 грн. 00 коп. (100000 - 2000 = 98000), відповідач для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 84708,76 грн. (177293,56 + 4400,00+ 1015,20 = 182708,76 - 98000,00 = 84708,76).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо- транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-ІУ (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-ІУ (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку, (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про ізіщттколування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-69Ідеї5 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.1 та ч. 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на викладене, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ІДК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. 36, 37 закону №1961-ІУ). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15.

З урахуванням установлених обставин справи суд касаційної інстанції у постанові від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц дійшов висновку, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У відповідача як заподіювача шкоди виникло перед позивачем деліктне (не договірне) зобов`язання по відшкодуванню завданої ним шкоди, яке існує у нього до повного виконання даного зобов`язання - тобто до повного відшкодування завданої шкоди, в тому числі всіх збитків, пов`язаних з усуненням шкоди, у даному випадку всіх витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля.

Отже враховуючи характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідним позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 847,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.02.2020 року (а.с.1) та у розмірі 420,40 грн., за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжним дорученням від 27.02.2020 року (а.с.27), він також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 4, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 22, 980, 1166, 1192, 1194 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром розміром шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 84708,76 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімсот вісім гривень) 76 коп. різниці між фактичним розміром шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням.)

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати - судовий збір у сумі 1267,50 грн.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко