Справа № 175/1368/20
Провадження № 2/175/344/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Кравченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної нотаріальної контори, третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про скасування обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про скасування обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна, в якому просила суд постановити рішення яким скасувати запис про обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження №3892747, який внесено 16 жовтня 2006 року 11:46:34 за №3892747 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення про видачу позики, бн, 15.08.1995 ОБ №7995 Індустріального району м. Дніпропетровська; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: архівний запис: № 7306-41 від 15.08.1995 року.

Адвокат позивача Натрошвілі Л.В. за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с.60).

Представник відповідача Дніпровської районної державної нотаріальної контори надав суду лист про розгляд справи без участі представника нотконтори (а.с.27).

Представник третьої особи Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надав суду письмові пояснення (а.с.46), в яких просив суд постановити законне рішення за наявними в справі матеріалами та з урахуванням письмових пояснень, розглядати справу без участі представника банку.

Дослідивши матеріали справи, докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті.

Встановлено, що 31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Середи А.О. з заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, 04 лютого 2020 року державним реєстратором було прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.6), у зв`язку тим, що за вищезазначеною адресою встановлено наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна №196356382 від 05 лютого 2020 року (а.с.7), в державному реєстрі наявний запис про обтяження №3892747, а саме: заборона на нерухоме майно, внесений 16 жовтня 2006 року о 11:46:34 за №3892747 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення про видачу позики, б/н, 15.08.1995 ОБ №7995 Індустріального району м. Дніпропетровська; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: архівний запис: № 7306-41 від 15.08.1995 року.

Існування запису про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно створює перешкоди в реалізації позивачкою свого права власності, а тому порушує її право на мирне володіння майном, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Ювілейної селищної ради народних депутатів від 14 грудня 1995 року за №114, у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8). На вищевказаній земельній ділянці позивачка побудувала житловий будинок, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризацій» №2123 від 09 січня 2020 року (а.с.9) та Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 18 грудня 2019 року (а.с.10).

Як зазначила позивачка в своєму позові, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не знайома, будь-якого відношення до побудованого позивачкою будинку, ОСОБА_3 не має.

Також судом встановлено, що земельну ділянку у приватну власність Виконавчий комітет Ювілейної селищної ради виділив позивачці своїм рішенням від 14 грудня 1995 року, а повідомлення про видачу позики б/н на ім`я ОСОБА_3 було видано відділенням Ощадбанку 15 серпня 1995 року, тобто до виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Ця обставина свідчить про те, що на момент видання Ощадбанком повідомлення від 14 серпня 1995 року, фактично будинку під АДРЕСА_1 не було і не могло бути, так як земельну ділянку за вищевказаною адресу було виділено ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у грудні 1995 року, будівництво будинку розпочато вже після виділення позивачці земельної ділянки, а отже й накладення заборони на нерухоме майно: «житловий будинок», яке фактично було відсутнє є безпідставним.

Відповіддю філії - Дніпропетровське обласне управління AT «Ощадбанк» №103-11-17/1/2885/2020-03/С від 26 березня 2020 року (а.с.13), банк посилаючись на банківську таємницю відмовив у наданні відповіді стосовно наявності або відсутності заборгованості перед Банком, так як до банку повинен звернутися саме громадянин, що зазначений у запиті.

Поясненнями третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» (а.с.46) підтверджено відсутність документів,що стали підставою для застосування заборони на нерухоме за адресою АДРЕСА_1 та повідомлено про відсутність ОСОБА_1 на обліку у банку як боржника , про відсутність застави на вищевказане нерухоме майно.

Наявність безпідставно застосованого обтяження перешкоджає ОСОБА_1 зареєструвати належним чином на своє ім`я право власності на збудований житловий будинок, що порушує законні права та гарантовані державою інтереси позивачки.

Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Згідно п.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Протоколом №1 від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод введена в дію норма міжнародного права, яка ратифікована Державою Україна, Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 створює позивачці перешкоди у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На даний час відсутні будь-які підстави для накладення заборони на нерухоме майно (будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ) у зв`язку із тим, що на момент видання Ощадбанком повідомлення від 14 серпня 1995 року, фактично будинку під АДРЕСА_1 не існувало, так як земельну ділянку за вищевказаною адресу було виділено ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель у грудні 1995 року, а будівництво будинку розпочато вже після виділення позивачці земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги що, позивач позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а порушення прав позивача підлягають усуненню шляхом скасування запису про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження №3892747, який внесено 16 жовтня 2006 року о 11:46:34 за №3892747 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення про видачу позики, б/н, 15.08.1995 ОБ №7995 Індустріального району м. Дніпропетровська; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: архівний запис: № 7306-41 від 15.08.1995 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Скасувати запис про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження №3892747, який внесено 16 жовтня 2006 року о 11:46:34 за №3892747 Дніпровською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі повідомлення про видачу позики, б/н, 15.08.1995 ОБ №7995 Індустріального району м. Дніпропетровська; об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: архівний запис: № 7306-41 від 15.08.1995 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.