Провадження № 2/317/279/2020
Справа № 317/3850/19
06.04.2020 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі: Коваль В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, -
У грудні 2019 р. позивач ОСОБА_1 . звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 25.02.1982 року, він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В належному йому житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак за місцем реєстрації вони не проживають понад рік.
Зараз відповідачі проживають у будинку який належить ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Особистих речей відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . у будинку не має, що підтверджується актом про обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 10.10.2019 р.
У зв`язку з реєстрацією відповідачів в належній позивачу будинку, він не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.
Вважає, що при таких обставинах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . втратили право користування житловою площею за місцем реєстрації.
В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 не з`явився.
Від представника позивача адвоката Гончаренко П.П. до суду надійшла заява про підтримку позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 також до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, неодноразово про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву або клопотань до суду не надали, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд.
Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, та це підтверджується документами, наданими стороною позивача, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу будинку б/н від 25.02.1982 р. посвідченим Виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради.
Відповідно до довідок № 0023/15-10 від 03.01.2020 р., 0024/15-10 від 03.01.2020 р. та 0025/15-10 від 03.01.2020 р. виданих виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Згідно акту складеного комісійно, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , їх особисті речі відстуні.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло (ст. ст. 379, 383 ЦК України).
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
За даних обставин, суд приходить до висновку, що дані вимоги наразі є передчасними. Крім того, суд виходить з того, що зняття з реєстрації здійснює орган, уповноважений на здійснення даних функцій, а не суд.
Отже, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак позивач ОСОБА_1 таких позовних вимог про стягнення судового збору з відповідачів на його користь не заявляв, а тому суд вказаного питання не розглядає.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.317, 391, 405 ЦК України, ст.ст.72, 156 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в частково.
Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнавши ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог-відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Згідно положень ст. 273 ЦПК України строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID - 19), відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя І.Б. Громова