І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О., Фалькової І.М.,
Справа № 629/4043/20
Номер провадження 2/629/1193/20
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод»
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації її втрати, моральної шкоди,
Представник відповідача в наданому суду відзиві на позов, який суд прийняв з урахуванням доводів представника відповідача в обґрунтування пропуску строку його подачі, та в якому позовні вимоги визначала частково, вказала, що згідно довідок ТОВ «ЛКМЗ» , підприємство на час подачі позову позивачами мало заборгованість по сплаті заробітної плати. Згідно із наказом № 271 від 30.09.2019р. ТОВ «ЛКМЗ» у зв`язку із сформованою кон`юнктурою ринку, виниклою необхідністю внесення змін в організацію виробництва і праці, керуючись ст. 32 КЗпП встановлено на підприємстві режим неповного робочого часу для працівників структурних підрозділів з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. за наступним графіком роботи: Січень - 2,6,13,20,27 з 7-45 до 8-45; Лютий-3,10,17,24 з 7-45 до 8-45; Березень-2,10,16,23,30 з 7-45 до 8-45; Квітень - 1,6,13,21,27 з 7-45 до 8-45; Травень-4,12,18,25 з 7-45 до 8-45; Червень -1,9,15,22,30 з 7-45 до 8-45; Липень- 1,6,13,20,27 з 7-45 до 8-45; Серпень-3,10,17,25,31 з 7-45 до 8-45; Вересень-1,7,14,21,28 з 7-45 до 8-45; Жовтень- 1,5,12,19,26 з 7-45 до 8-45; Листопад - 2,9,16,23,30 з 7-45 до 8-45; Грудень - 1,7,14,21,28 з 7-45 до 8-45. Відповідно до пункту 3.1. вказаного наказу робітники, у тому числі усі позивачі, були попереджені письмово під особистий підпис, про зміни суттєвих умов праці, було запропоновано робітникам при незгоді з новими умовами звільнитися за п.6 ст. 36 КЗпП України. Переведення підприємства на роботу у режимі неповного робочого часу, також вплинуло й на можливість підприємства здійснювати своєчасно виплати із заробітної плати працівникам. Не зважаючи на складні умови, в яких перебуває підприємство, заробітна плата постійно сплачується позивачам частками, а підписання наказу про зміну суттєвих умов праці, та залишення на роботі до сьогоднішнього часу підтверджує те, що позивачі знають про труднощі, з якими зіштовхнулося підприємство, вони погодилися на зміни в умовах праці, що також, впливає на виплати заробітної плати. Зазначила, що підстави для стягнення з підприємства моральної шкоди з урахуванням підписаного позивачами наказу, а також, з урахуванням, що підприємство, не зважаючи на труднощі, постійно сплачує грошові кошти позивачам, відсутні, а доводи позивачів для стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Позивачі визначили розмір моральної шкоди в розмірі 5000,00грн., тоді як обставинами справи не підтверджено та позивачами не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та їх представник - авдокат Шаповал Л.І. в судовому засіданні вимоги підтримали, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі.
Представник відповідача - адвокат Бусуєк Л.А. в судове засідання не з`явилась, в заяві до суду підтримала доводи відзиву на позов.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/.
Частина 1 ст. 94 КЗпП України встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
За ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Щодо посилань представника відповідача на складні умови для підприємства, то частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
В ст. 115 КЗпП і ст. 24 Закону про оплату праці визначено, що роботодавець зобов`язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Ці вимоги стосуються всіх роботодавців - як юридичних осіб, так і фізичних осіб - підприємців.
Сторонами не заперечується, що заробітна плата сплачується відповідачем частинами.
Крім того, відповідно до п. 5.21. Колективного договору виплата заробітної плати здійснюється щомісячно 7 числа - кінцевий розрахунок за попередній місяць та 22 числа - аванс поточного місяця. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається з розрахунку тарифної ставки(посадовий оклад) робітника за фактично відпрацьований час.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Так, перед позивачами на час звернення з позовом існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за лютий 2020 року - липень 2020 року. Заробітна плата за лютий 2020 року повинна була бути виплаченою7.03.2020 року, але була сплачена позивачам остаточно лише у жовтні 2020 року, і з урахуванням наявних в справі відомостей, наданих відповідачем, та за відсутності інших вихідних даних та будь-яких клопотань сторін щодо забезпечення доказів в порядку ст. 83, 84 ЦПК України, суд діє в межах ст. 13 ЦПК України, з огляду що рішення суду ухвалюється 22.10.2020 року, та визначає, що період невиплати заробітної плати за лютий 2020 року, яка повинна була виплачуватися 07.03.2020 року, стався з квітня 2020 року по вересень 2020 року, і саме за цей період розраховується індекс споживчих цін. Величина індексу споживчих цін за березень 2020 року (місяць, в який виплачується заробітна плата за лютий 2020 року) до розрахунку не включається. Розрахунок проводиться шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату: 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 = 1,01. Приріст індексу споживчих цін: 101 % - 100 % = 1 %. За даний період сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
Перед ОСОБА_1 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в березні 2020 року заробітної плати за лютий 2020 року - 6450,10 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить: 6450,10 грн.* 0,01( 1% / 100% )=64,50 грн.
Перед ОСОБА_3 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в березні 2020 року заробітної плати за лютий 2020 року - 7508,62 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить: 7508,62 грн.* 0,01 =75,09 грн.
Перед ОСОБА_4 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в березні 2020 року заробітної плати за лютий 2020 року - 5878,23 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить: 5878,23 грн.* 0,01 =58,78 грн.
Перед ОСОБА_5 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в березні 2020 року заробітної плати за лютий 2020 року - 8386,91 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить: 8386,91 грн.* 0,01 =83,87 грн.
Перед ОСОБА_6 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в березні 2020 року заробітної плати за лютий 2020 року - 4741,32 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить: 4741,32 грн.* 0,01 =47,41 грн.
Так само суд визначає суму компенсації втрати заробітної плати, а саме:
- невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року:
індекс споживчих цін склав 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 =1,002(приріст індексу споживчих цін: 100,2 % - 100 % = 0,2 %.)
Перед ОСОБА_1 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року - 7891,21 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з травня 2020 року по вересень 2020 року становить: 7891,21 грн.* 0,002 =15,78 грн.
Перед ОСОБА_2 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року - 9193,63 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з травня 2020 року по вересень 2020 року становить: 9193,63 грн.* 0,002 =18,39 грн.
Перед ОСОБА_3 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року - 8253,46 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з травня 2020 року по вересень 2020 року становить: 8253,46 грн.* 0,002 =16,51 грн.
Перед ОСОБА_4 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року - 7097,09 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з травня 2020 року по вересень 2020 року становить: 7097,09 грн.* 0,002 =14,19 грн.
Перед ОСОБА_6 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в квітні 2020 року заробітної плати за березень 2020 року - 4360,23 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з травня 2020 року по вересень 2020 року становить: 4360,23 грн.* 0,002 =8,72 грн.
- невиплаченої в травні 2020 року заробітної плати за квітень 2020 року:
індекс споживчих цін склав 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 = 1 (приросту індексу споживчих цін не відбулося)
- невиплаченої в червні 2020 року заробітної плати за травень 2020 року:
індекс споживчих цін склав 0,994 х 0,998 х 1,005 = 0,997 (приросту індексу споживчих цін не відбулося)
- невиплаченої в липні 2020 року заробітної плати за червень 2020 року:
індекс споживчих цін склав 0,998 х 1,005 = 1,003 (приріст індексу споживчих цін 0,3 %)
Перед ОСОБА_1 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в липні 2020 року заробітної плати за червень 2020 року - 7241,44 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з серпня 2020 року по вересень 2020 року становить: 7241,44 грн.* 0,003 =21,72 грн.
Перед ОСОБА_3 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в липні 2020 року заробітної плати за червень 2020 року - 8086,97 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з серпня 2020 року по вересень 2020 року становить: 8086,97 грн.* 0,003 =24,26 грн.
Перед ОСОБА_4 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в липні 2020 року заробітної плати за червень 2020 року - 6816,88 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з серпня 2020 року по вересень 2020 року становить: 6816,88 грн.* 0,003 =20,45 грн.
Перед ОСОБА_6 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в липні 2020 року заробітної плати за червень 2020 року - 5237 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період з серпня 2020 року по вересень 2020 року становить: 5237 грн.* 0,003 =15,71 грн.
- невиплаченої в серпні 2020 року заробітної плати за липень 2020 року:
індекс споживчих цін склав 1,005 (приріст індексу споживчих цін 0,5 %)
Перед ОСОБА_1 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в серпні 2020 року заробітної плати за липень 2020 року - 7986,20 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період - вересня 2020 року становить: 7986,20 грн.* 0,005 =39,93 грн.
Перед ОСОБА_3 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в серпні 2020 року заробітної плати за липень 2020 року - 8153,69 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період - вересня 2020 року становить: 8153,69грн.* 0,005 =40,77 грн.
Перед ОСОБА_4 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в серпні 2020 року заробітної плати за липень 2020 року - 9604,63 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період - вересня 2020 року становить: 9604,63 грн.* 0,005 =48,02 грн.
Перед ОСОБА_6 існувала заборгованість з нарахованої, але невиплаченої в серпні 2020 року заробітної плати за липень 2020 року - 4696,50 грн. Оскільки індекс споживчих цін за період невиплати заробітної плати перевищив 100 %, сума компенсації за період - вересня 2020 року становить: 4696,50 грн.* 0,005 =23,48 грн.
Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивачів моральної шкоди суд зазначає наступне.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.2371 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.4,5, 13, 49 ЦПК України).
КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 КЗпП передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом стягнення належних позивачу грошових сум невиплаченої заробітної плати, а має самостійне юридичне значення, і за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди.
Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивачів, а саме, невиплати їм заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивачів на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останніх уклад життя, завдало їм моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останні зазнали втрат немайнового характеру, тобто їм завдано моральну шкоду.
Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 понесли моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивачів, про що кожний з них зазначив в судовому засіданні та що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.
Суд наголошує, що безсумнівно порушення прав особи на належну оплату праці саме по собі завдає їй моральних страждань, які підлягають відшкодуванню за рахунок роботодавця.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_2 характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_3 характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_4 , характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_5 характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_6 характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.
Суд вважає, що в даній справі визначена моральна шкода в розмірі 2000,00 грн., разом з розміром заборгованості по заробітній платі є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачі при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації її втрати були звільнені від оплати судового збору, та з урахування того, що лише після пред`явлення позовних вимог з боку відповідача відбулася виплата частини заборгованості заробітної плати, що призвело до часткового задоволення позовних вимог, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір по 840,80 грн. щодо вимог про стягнення заробітної плати кожного з позивачів.
Щодо вирішення розподілу питання розподілу судового збору за вимоги немайнового характеру - стягнення моральної шкоди, то суд вказує на таке.
В постанові ВС України П від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України, судовий збір є складовою судових витрат. За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.
При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.
Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.
Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також одночасно значно скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.
Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.
За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.
Враховуючи, що за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються тільки позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, і що згідно із частиною третьою статті 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, суд доходить висновку про те, що позивачі щодо вимог про стягнення моральної шкоди не звільнені від сплати судового збору.
Тому, з позивачів та відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 206, 259, 264, 265,268,280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації її втрати, моральної шкоди- задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 7062 гривні 72 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2
позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3
позивач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4
позивач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5
позивач - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6
Повний текст рішення виготовлено 23.10.2020 року.
Суддя: К.Ш.Харабадзе