Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 522/24206/15-ц

провадження № 61-9368св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року у складі судді Свяченої Ю. Б. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея

Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов мотивовано тим, що 07 серпня 2012 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 910.17115, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 190 292,20 грн на купівлю транспортного засобу TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , строком користування кредитними коштами до 07 серпня

2016 року зі сплатою 19, 99 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 вересня

2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладений договір застави за яким прийнято у заставу вказаний вище автомобіль, який придбаний на кредитні кошти та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість на суму 307 762,39 грн.

16 квітня 2013 року ОСОБА_2 став власником спірного автомобіля TOYOTA RAV 4, державний номер НОМЕР_2 .

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Ідея Банк» остаточно просило звернути стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

від 07 серпня 2012 року № 910.17115, автомобіль марки TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , вилучити у ОСОБА_2 вказаний автомобіль.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року у задоволені позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси

від 29 липня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що власником заставленого автомобіля є ОСОБА_2 , який є добросовісним набувачем, тому цей автомобіль не може бути предметом забезпечення за договором застави.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 04 травня 2017 року скасовано. Позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором від 07 серпня 2012 року № 910.17115 у сумі

307 762,39 грн, із яких: основний борг - 47 991,75 грн, прострочений борг -

142 300,45 грн, прострочені проценти - 116 471,49 грн, строкові проценти - 998,70 грн, звернуто стягнення на предмет застави на користь ПАТ «Ідея Банк» на автомобіль, що належить ОСОБА_2 , марки TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , шляхом продажу його ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та усіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі /їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля). Вилучено у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави: TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , та передано його ПАТ «Ідея Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки, зобов`язання за кредитним договором від 07 серпня 2012 року залишаються ОСОБА_1 не виконаними, застава щодо автомобіля TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який переданий банку для забезпечення виконання за цим кредитним договором, є діючою, а ОСОБА_2 є особою щодо якої застава зберегла чинність.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У травні 2019 року ПАТ «Ідея Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави відповідають вимогам закону та не передбачають подвійного стягнення, оскільки націлені на погашення одного й того ж боргу.

У травні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня

2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не перевірено доводи позивача про реєстрацію обтяження спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не тільки на час його останнього продажу ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , а перш за все на час першої реалізації автомобіля ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення апеляційної скарги або відмови в її задоволенні. Крім того, доказів того, що обтяження спірного автомобіля зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час його зняття з реєстрації ОСОБА_1 та продажу цього автомобіля ОСОБА_5 у матеріалах справи немає, більше того, ні в уточненому позові, ні в апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» дати цих двох подій взагалі не вказані.

У липні 2019 року АТ «Ідея Банк» подало до суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

07 серпня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 910.17115, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 190 292,20 грн на купівлю транспортного засобу TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , строком користування кредитними коштами до 07 серпня 2016 року зі сплатою 19, 99 % річних за користування кредитом.

Додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору сторонами встановлено графік щомісячних платежів.

Кредитні кошти у сумі, зазначеній у пункті 1 кредитного договору, видано позичальнику у користування, що свідчить про виконання умов договору банком.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до договору застави від 28 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та

ПАТ «Ідея Банк», передано у заставу автомобіль марки TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який придбаний за кредитні кошти.

29 жовтня 2012 року у Державний реєстр обтяжень рухомого майна на підставі договору застави внесено обтяження приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я., як реєстратором, що підтверджується витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 29 жовтня 2012 року 09:33:11 за № 38496098 Львівської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 17 листопада 2015 року становить 307 762,39 грн, яка складається із: суми основного боргу - 47 991,75 грн, простроченого боргу - 142 300,45 грн, прострочених процентів - 116 471,49 грн, строкових процентів - 998,70 грн.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 , незважаючи на укладений договір застави продав автомобіль TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 , яка в свою чергу 16 квітня 2013 року продала його ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим РЕВІ-8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 16 квітня 2013 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2013 року визнано ОСОБА_2 добросовісним набувачем автомобіля TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер

НОМЕР_2 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2013 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Ідея Банк», про визнання добросовісним набувачем.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що власником заставленого автомобіля є ОСОБА_2 , який є добросовісним набувачем, тому цей автомобіль не може бути предметом забезпечення за договором застави.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що оскільки, зобов`язання за кредитним договором від 07 серпня 2012 року залишаються ОСОБА_1 не виконаними, а застава автомобіля TOYOTA RAV 4, який переданий банку для забезпечення виконання за цим кредитним договором, є чинною, то наявні підстави

для звернення стягнення на предмет застави та його вилучення. При цьому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Верховний Суд не погоджується у повній мірі із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599

ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 29 цього Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи (частина перша статті 27 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Системний аналіз положень частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Щодо касаційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет застави, оскільки відчуження спірного автомобіля здійснювалося під час дії обтяження та без згоди обтяжувача, тому ПАТ «Ідея Банк», як заставодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, відповідно до приписів статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Наведені у касаційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 аргументи про те, що апеляційним судом не перевірено доводи позивача про реєстрацію обтяження спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не тільки на час його останнього продажу ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , а перш за все на час першої реалізації автомобіля ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення апеляційної скарги або відмови в її задоволенні, не заслуговують на увагу, оскільки за встановлених судами обставин, застава зберігала чинність при останньому відчуженні, відповідно, чинність застави обумовлена її чинністю при попередньому відчуженні.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що доказів того, що обтяження спірного автомобіля зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час його зняття з реєстрації ОСОБА_1 та продажу цього автомобіля ОСОБА_5 (тобто попереднього відчуження) у матеріалах справи немає, ні в уточненому позові, ні в апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» дати цих двох подій взагалі не вказані, не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення цієї справи, за обставинами якої встановлена наявність у Державному реєстрі обтяження на придбаний відповідачем ОСОБА_2 автомобіль.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо касаційної скарги позивача ПАТ «Ідея Банк».

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ «Ідея Банк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , не звернув уваги на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить кредитору. Тому дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, з одночасним заявленням відповідних вимог про стягнення заборгованості до самого позичальника, у разі, якщо позичальник є відмінною особою від майнового поручителя, не суперечить вимогам чинного законодавства та не призводить до подвійного стягнення.

Здійснення особою права на захист не може ставитися у залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, яким, зокрема, є застава. Судове рішення не припиняє грошового зобов`язання боржника та не припиняє заставу.

Отже суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволені позову кредитора до позичальника, з посиланням на те, що кредитор також звернувся із позов про звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ПАТ «Ідея Банк», скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню,то з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк»підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 4 616,44 грн, за подання апеляційної скарги - 5 078,08 грн, за подання касаційної скарги - 9 232,88 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року скасувати в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 307 762,39 грн.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 18 927,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко