Справа № 419/1923/19
Провадження № 2/419/60/2020
13 березня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О. М.,
при секретарі Шапка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дій, які порушують право власності, та відновлення прав, пов`язаних з правом власності, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про припинення дій, які порушують право власності, та відновлення прав, пов`язаних з правом власності.
В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є сиротою. Його мати - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті батька ОСОБА_1 був неповнолітнім. Після смерті батька позивачем опікувався його дядько - відповідач ОСОБА_2 . Разом з дядьком ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_1 проживав на момент смерті батька, і в якій на даний час проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , є спільною частковою власністю. Згідно Свідоцтва про право власності на житло серія НОМЕР_1 , виданого 15 жовтня 2007 року Управлінням житлово-комунального господарства Луганської міської ради за розпорядженням № 2627 від 15.10.2007 року, вказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно МКПБТІ м. Луганськ 13.03.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.06.2017 року.
У 2016 році ОСОБА_1 вступив до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, де навчається дотепер. Після вступу до ВНЗ позивач зареєстрував місце проживання в гуртожитку університету, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і перед цим знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання ( АДРЕСА_1 ). Після того, як ОСОБА_1 став навчатися в університеті і переїхав в м. Сєвєродонецьк, відповідач змінив замки у квартирі АДРЕСА_3 , і не надав позивачу нові ключі. На вимоги позивача надати йому доступ у квартиру відповідач не реагує. Через що позивач не може потрапити у квартиру, яка є його власністю, і в якій знаходяться його особисті речі. На даний час позивач та відповідач не спілкуються. ОСОБА_1 є власником 1/2 частки вказаної квартири. Так як другий співвласник квартири (його батько) помер, його частка у квартирі має бути успадкована його спадкоємцями. Заповіту ОСОБА_4 не залишив, тому спадкування належного йому майна має відбуватися за законом згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої черги як його син. ОСОБА_1 прийняв спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем, у зв`язку з чим позивач має право на успадкування всього майна, що належало ОСОБА_4 .
Для оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Щастинської міської державної нотаріальної контори Харченко О.С. Розглянувши надані ОСОБА_1 документи, нотаріус повідомила, що може видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 , але необхідно виготовити новий технічний паспорт на спадкову квартиру. Для виготовлення технічного паспорта квартири позивач звернувся до Новоайдарського районного комунального підприємства технічної інвентаризації, надавши запит нотаріуса від 26.12.2018 року № 472/02-14. Позивачу було роз`яснено працівником даного підприємства, що для виготовлення технічного паспорта працівник РКПТІ має зайти в квартиру і зробити необхідні вимірювання. Так як відповідач не надає позивачу доступу у квартиру, зробити це неможливо. З приводу неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів. Ніяких дій з приводу цієї заяви працівниками поліції не проведено, позивачу відмовляють у наданні роз`яснень з приводу результатів перевірки за цією заявою.
Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі, яка не є його власністю. Він користується квартирою позивача без достатніх правових підстав. Фактично він є наймачем житла, власником якого є позивач. За таких обставин ОСОБА_2 має укласти з позивачем договір найму (оренди) житла відповідно до ст. 810 ЦК України, однак відповідач не тільки не бажає це визнати, але, судячи з його поведінки, вважає себе власником цього житла. Використовуючи одноосібно квартиру належну позивачу для свого проживання, він не сплачує за надані комунальні послуги КП «Жилбудсервіс» м. Щастя за обслуговування будинку, через що накопичився борг.
Через дії відповідача позивач повністю позбавлений можливості здійснювати свої права власника квартири, і тому вимушений звернутися до суду з цим позовом для відновлення своїх прав власника квартири.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти вирішення справи при її заочному розгляді.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8), батьком позивача є ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_3 . Мати позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.6). Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7).
На момент смерті батька ОСОБА_1 був неповнолітнім. Після смерті батька позивачем опікувався його дядько - відповідач ОСОБА_2 (а.с. 9. 10). Разом з дядьком ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки КП «Жилбудсервіс» № 2170 від 20.06.2017 року (а.с.11).
Квартира, в якій ОСОБА_1 проживав на момент смерті батька, і в якій на даний час проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , є спільною частковою власністю.
В судовому засіданні було досліджено оригінал свідоцтва про право власності на житло серії CAB № 569869, виданого 15.10.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства Луганської міської ради за розпорядженням № 2627 від 15.10.2007 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.15), з якого вбачається, що вказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно МКПБТІ м. Луганськ 13.03.2008 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.16) та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.06.2017 року (а.с.17).
У 2016 році ОСОБА_1 вступив до Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, де навчається дотепер, що підтверджується Довідкою СНУ ім. В. Даля № 1317 від 01.07.2019 року (а.с.18). Після вступу до ВНЗ позивач зареєстрував місце проживання в гуртожитку університету, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і перед цим знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання у паспорті ОСОБА_1 , копії якого містяться в матеріалах справи (а.с.12-13).
Після того, як ОСОБА_1 став навчатися в університеті і переїхав в м. Сєвєродонецьк, відповідач змінив замки у квартирі АДРЕСА_3 , і не надав позивачу нові ключі. На вимоги позивача надати йому доступ у квартиру відповідач не реагує. Через що позивач не може потрапити у квартиру, яка є його власністю, і в якій знаходяться його особисті речі. ОСОБА_1 є власником 1/2 частки вказаної квартири. Так як другий співвласник квартири (його батько) помер, його частка у квартирі має бути успадкована його спадкоємцями. Заповіту ОСОБА_4 не залишив, тому спадкування належного йому майна має відбуватися за законом згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 першої черги за законом. ОСОБА_1 прийняв спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем, у зв`язку з чим позивач має право на успадкування всього майна, що належало ОСОБА_4 .
Для оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Щастинської міської державної нотаріальної контори Харченко О.С. Розглянувши надані ОСОБА_1 документи, нотаріус повідомила, що може видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 , але необхідно виготовити новий технічний паспорт на спадкову квартиру. Для виготовлення технічного паспорта квартири позивач звернувся до Новоайдарського районного комунального підприємства технічної інвентаризації, надавши запит нотаріуса від 26.12.2018 року № 472/02-14 (а.с.19). Позивачу було роз`яснено працівником даного підприємства, що для виготовлення технічного паспорта працівник РКПТІ має зайти в квартиру і зробити необхідні вимірювання. Так як відповідач не надає позивачу доступу у квартиру, зробити це неможливо. З приводу неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів, що підтверджується копією талону-повідомлення № 34 про прийняття заяви від 25.02.2019 року (а.с.20), копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 25.02.2019 року (а.с.87) та іншими матеріалами ЖЄО №186/815 від 25.02.2019 року (а.с.86-91).
З копії висновку за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 03.03.2019 року вбачається, що проведеною перевіркою було встановлено, що після смерті батька заявника ОСОБА_4 , 1968 р.н., до повноліття ОСОБА_1 , опікуном останнього був ОСОБА_2 , та документи на квартиру знаходились у нього. З 2016 року, після повноліття ОСОБА_1 , його дядько перестав з ним спілкуватися до теперішнього часу. На телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідає, та двері не відчиняє. Для з`ясування майнового питання ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду (а.с.88).
Відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі, яка не є його власністю. Він користується квартирою позивача без достатніх правових підстав. Використовуючи одноосібно квартиру належну позивачу для свого проживання, він не сплачує за надані комунальні послуги КП «Жилбудсервіс» м. Щастя за обслуговування будинку, через що накопичився борг.
Через дії відповідача позивач повністю позбавлений можливості здійснювати свої права власника квартири, у зв`язку з чим був вимушений звернутися до суду з даним позовом для відновлення своїх прав власника квартири.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до частини першої статті 98 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що перебуває в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР , зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, з досліджених судом матеріалів вбачається, що дії відповідача дійсно порушують право власності позивача на майно, що підлягає захисту в судовому порядку, відповідач відзиву та заперечень проти задоволення позовних вимог не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дій, які порушують право власності, та відновлення прав, пов`язаних з правом власності задовольнити.
Визнати незаконними дії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо перешкоджання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в здійсненні його прав власника квартири АДРЕСА_3 .
Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заходити у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та працівникам Новоайдарського РКПТІ вільний доступ до квартири АДРЕСА_3 , а також зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від всіх замків, що є у вказаній квартирі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О. М. Іванова