ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4782/20 Справа № 212/769/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 04 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гузєва І.Г звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області - з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» (далі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 94 460 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача у період з 23 червня 1956 року по 21 січня 1988 року в умовах, які характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня запиленості повітря робочої зони.

Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні захворювання, і за висновком МСЕК у жовтні 2007 року позивачці первинно було встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності безстроково.

Представник позивача вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, в період роботи на підприємстві ОСОБА_1 втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває дискомфорт в житті, а саме: лікарями заборонено виконувати роботу де є наявність пилу, постійне медикаментозне лікування.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 28 500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 до заявлених у позові вимог.

Скаржник вважає, що стягнутий судом першої інстанції розмір грошових коштів є недостатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання в результаті, якого позивач безстроково втратила 20% професійної працездатності з 2007 року.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що у зв`язку з професійним захворювання, отриманим позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, вона постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступодібний сухий кашель, набряки нижніх кінцівок надвечір, важкість у грудній клітці, періодичний головний біль, запаморочення при перепадах АТ, що свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів та необхідність проходження лікування та вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі виконувати певний обсяг робіт по господарству, що призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які вона мала до моменту отримання професійного захворювання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині збільшення розміру, стягнутої судом моральної шкоди, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 23 червня 1956 року по 21 січня 1988 року дійсно працювала на ПАТ «СУХА БАЛКА» та була звільнена з підприємства 21 січня 1988 року у зв`язку із виходом на пенсію що належним чином підтверджено трудовою книжкою, тобто, ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з Відповідачем, та не оспорюється сторонами по справі.

08 жовтня 2007 року було проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань у позивача ОСОБА_1 , про що складено Акт №59 за відповідно формою розслідування хронічного професійного захворювання у вигляді сидеросилікозу першої ст. (пізній розвиток), ускладнений хронічним обстуктивним захворюванням легень 1 ступеню.

В пункті 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 жовтня 2007 року, зазначено, що професійне захворювання виникла за таких обставин, працюючи шахті «ім.Фрунзе», яка входила до складу РУ ім. Фрунзе РУ ім. ХХ піртзїзду ВО «Кривбасруда» з 13.12.1994 року РУ «Суха Балка», а з 27.12.1993 року у ВАТ «Суха Балка» вибірником, машиністом транпортера, робочою приймальних пристроїв, робочою транспортера, грохотовщиком, машиністом конвеєра, виконувала роботи , які характеризувалися підвищеною запиленістю повітря робочої зони, внаслідок маючих місце порушень нормативного провітрювання робочих місць .

В пункті 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 жовтня 2007 року, зазначено, що причина виникнення професійного захворювання є робота протягом 32 років в умовах запиленості повітря робочого простору, що перевищувала ГДК.

Відповідно до довідки МСЕК від 24 жовтня 2007 року, позивачці ОСОБА_1 первинно та безстроково встановлено 20% втрати працездатності. Визначено потреби у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, керувався нормами статей 53, 237-1 КЗпП України, 23, 1172, ЦК України, й виходив з того, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача на підприємстві відповідача та отриманим нею професійним захворюванням і, як наслідок - втратою працездатності, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не може повністю погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди і у цій частині погоджується із доводами представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею на виробництві відповідача професійним захворюванням.

Наведене повністю кореспондує нормам ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок тривалої роботи позивача, впродовж 32 років в умовах важкої праці на підприємстві відповідача у останньої виникло професійне захворювання через яке вона втратила 20 % працездатності безстроково з 24.10.2007 року,що протягом тривалого періоду часу вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених професійним захворюванням, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 28 500 грн. до 35 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 28 500 грн. до 35 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА»на користь ОСОБА_1 з 28 500 (двадцяти восьми тисяч п`ятсот гривень 00 копійок.)грн. до 35 000 (тридцяти п`яти тисяч гривень 00 копійок) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: