Справа № 196/181/20
№ провадження 2/196/339/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.06.2018 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав померлій на підставі Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 22.12.1986 року.

За життя, 18 січня 1986 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Любчич Г.Ф., зареєстрований в реєстрі за №58.

У встановлений законом шестимісячний строк (в листопаді 2018 року) для прийняття спадщини, вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори, після чого 15.11.2018 року було відкрито спадкову справу 63331312 номер у нотаріуса 177/2018.

Звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала постанову нотаріуса від 14.05.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в заповіті та свідоцтві про смерть є розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, а саме: в заповіті - " ОСОБА_3 ", а померла - " ОСОБА_3 ".

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд визнати заповіт дійсним та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Позивач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити.

Представник відповідача - Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у підготовчому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.06.2018 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 22.12.1986 року (а.с.12).

За життя, 18 січня 1986 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Любчич Г.Ф., зареєстрований в реєстрі за №58 (а.с.10).

Позивач, у встанолвений законом шестимісячний строк (в листопаді 2018 року) для прийняття спадщини, звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори, після чого 15.11.2018 року було відкрито спадкову справу 63331312, номер у нотаріуса 177/2018 (а.с.7).

Звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримала постанову нотаріуса від 14.05.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в заповіті та свідоцтві про смерть є розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, а саме: в заповіті - " ОСОБА_3 ", а померла - " ОСОБА_3 " (а.с.8).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовані нормами діючого ЦК України, положеннями заповітів.

Відповідно до вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, відповідно до ст.202 та ст.1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а також особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_3 від 18 січня 1986 року виготовлено та посвідчено державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Любчич Г.Ф. зі слів померлої. Текст заповіту надрукований за допомогою друкарської машинки. Заповіт підписано заповідачем власноруч у присутності нотаріуса. Особу заповідача нотаріусом встановлено, його дієздатність перевірено.

Отже, оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що, при складанні спірного заповіту було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми правочину, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, а тому маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в частинні визнання заповіту дійсним.

При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити в повному обсязі.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений 18 січня 1986 року державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Любчич Г.Ф., зареєстрований в реєстрі за №58 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Кишеньки Кобеляцького району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якій вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 22.12.1986 року.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ