Єдиний унікальний номер 341/331/19
Номер провадження 2/341/56/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 квітня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Юсип І.М.

секретаря -Король І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

25.02.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і, просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться по АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в його квартирі.

Позивач в позові посилається на ті обставини, що він є власником квартири по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договором дарування. В даній квартирі також зареєстрований ОСОБА_3 . Однак відповідач фактично в будинку не проживає з часу реєстрації. Те, що відповідач, ОСОБА_3 в квартирі не проживає підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов комісії виконавчого комітету Задністрянської сільської ради, окрім того ніякої участі в утриманні даного житла не приймає та ним не користується, не сплачує витрати по обслуговуванні квартири, через що він несе лишні затрати.

Не проживаючи в житловому будинку понад строки, встановлені законом, він втратив право користування ним. Просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак таким на адресу суду надіслано письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує щодо винесене заочного рішення суду.

Відповідач, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, крім судових викликів, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті судової влади України від 15.04.2020 р., про причину своєї неявки суд не повідомив. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 являється власником квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.03.2012 р. зареєстровано в реєстрі №582 (а.с.10) та копією договору купівлі-продажу від 17.04.2012 р. (а.с.11).З актів комісії обстеження матеріально-побутових умов проживання від 31.10.2018 р.,27.12.2018 р.,13.02.2019 р.,вбачається, що на час обстеження житлової квартири по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 , який зареєстрований за цією адресою, однак там не проживає на протязі двох років (а.с.36-38).Також, копією довідки про склад сім`ї від 20.02.2019 р. за №79 видно, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 , а саме, відповідач по справі (а.с.41).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться у судовому порядку.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач ОСОБА_3 в квартирі позивача за адресою АДРЕСА_1 не проживає більше одного року без поважних причин, а тому суд приходить до висновку про те, що на даний час відповідач втратив право на користування цим житловим приміщенням.

Відтак, позов в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом слід задовольнити частково.

В частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року №1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. При цьому позивач не звертався до органів реєстрації про зняття відповідача з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації.

За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні.

Тому відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.

Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 247, 258, 263, 265, 272,280 - 282, 354 ЦПК України, прикінцевимим положеннями ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу

Суддя: І.М. Юсип.