Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3012/19
Провадження № 2/553/349/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.04.2020 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Ребро Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент культури, молоді та спорту Полтавської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, в якій позивач вказує, що з липня 2012 року проживала разом з відповідачем у цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 . У лютому 2014 року вони з відповідачем припинили стосунки та почали проживати окремо. Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 02.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але відповідач ігнорує рішення суду та не виконує його. Відповідач після народження дитини постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться її долею, життям, не відвідує доньку ні вдома, ні у школі, не бере жодної участі у її вихованні. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Протягом шести років відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку, захисту законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, відпочинку та лікування дитини. Позивач має гарні житлово-побутові умови, повністю утримує та виховує дитину, нею створені всі необхідні умови для розвитку, навчання та життя доньки.

Просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Ухвалою від 10січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник Департаменту культури, молоді та спорту Полтавської міської ради звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що до повноважень Управління відповідно до рішення позачергової двадцять сьомої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 04.10.2019 року "Про деякі питання виконавчих органів Полтавської міської ради" не належить участь у судових процесах та підготовка висновку про позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" органами опіки та піклування є зокрема виконавчі органи районних у містах рад.

Ухвалою від 04лютого 2020 року залучено до участі у справі як третю особу орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради.

Згідно з хвалою суду від 01.04.2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Вказувала, що відповідач взагалі не цікавиться життям та долею дитини, не дбає про її здоров`я, матеріальне забезпечення, ухиляється від сплати аліментів. Вказала, що не бажає, щоб відповідач спілкувався з донькою.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що проти позову заперечує. Не оспорював той факт, що не сплачує аліменти на утримання доньки, проте такі свої дії пояснив тим, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вказав, що востаннє бачив доньку більше трьох років тому. Позивачка вживає всілякі заходи, або запобігти його зустрічам та спілкуванню з донькою. Не повідомила його про зміну місця проживання, дозволяє бачитись їх спільній доньці з його матір`ю (відповідно, бабусею ОСОБА_6 ) під умовою, щоб він не дізнався про такі зустрічі та місце їх проведення. Пояснив, що любить доньку, бажає брати участь в її житті, про що неодноразово повідомляв позивачку, проте вона його прохання ігнорує. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з липня 2012 року проживали однією сім`єю без реєстрації.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.08.2013 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції.

З лютого 2014 року сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинили стосунки та почали проживати окремо, їхня малолітня донька ОСОБА_5 , 2013 року народження, постійно проживає разом з матір`ю - позивачем по справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям і навчанням, життям, не відвідує доньку та не спілкується з нею, не вживає заходів щодо забезпечення дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя та розвитку, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не бере участі в утриманні дитини, ухиляється від сплати аліментів.

Досліджені судом письмові докази та встановлені обставини справи свідчать про те, що твердження позивача ОСОБА_3 не позбавлені підстав.

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 02.06.2014 року в справі № 530/790/14-ц (провадження № 2/530/413/14) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 15.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищевказаного рішення за заявою стягувача ОСОБА_3 видано виконавчий лист, який звернутий до виконання до Подільського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області, який в даний час змінив найменування на Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Відповідно до довідки Подільського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області про не отримання аліментів № 5125 від 13.03.2019 року ОСОБА_3 згідно матеріалів виконавчого провадження № 46589161 від 18.02.2015 року не отримувала аліменти від ОСОБА_4 в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, згідно виконавчого листа № 530/790/14-ц, виданого 04.06.2014 року Зінківським районним судом Полтавської області про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки Подільського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про не отримання аліментів № 13436 від 07.02.2020 року ОСОБА_3 згідно матеріалів виконавчого провадження № 46589161 від 18.02.2015 року не отримувала аліменти від ОСОБА_4 в період з серпня 2019 року по січень 2020 року.

Відповідач фактично не заперечував той факт, що аліменти не сплачує.

Поряд з цим, позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надано суду ряд довідок з навчальних закладів.

Відповідно до довідки - характеристики Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла - садочок) № 4 "Золотий колосок" Полтавської міської ради Полтавської області № 01-19/108 від 31.10.2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідувала зазначений заклад з 24.11.2015 року по 30.08.2019 року. Відповідно до інформації вихователів всіма питаннями щодо виховання, утримання та піклування займалася виключно мама ОСОБА_3 : вона завжди приводила і забирала доньку, здійснювала оплату за харчування, приймала участь у освітньому процесі (відвідувала батьківські збори, заняття, свята та розваги). Дитина була завжди охайна, доглянута. За весь час перебування ОСОБА_6 в дошкільному навчальному закладі батько жодного разу не з`являвся, участі у вихованні дитини не брав.

Згідно довідки Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 ім. В.Г. Короленка Полтавської міської ради Полтавської області № 322 від 25.10.2019 року ОСОБА_5 дійсно навчається у 1-А класі Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 ім. В.Г. Короленка Полтавської міської ради Полтавської області.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягав на тому, що не бачиться з дитиною, оскільки позивачне дає йому можливості спілкуватись та зустрічатись з нею.

Вказані доводи відповідача позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні фактично не спростовувала, підтвердила, що не бажає спілкування дитини з батьком, якому вона байдужа, вказувала, що донька батьком називає іншу людину й змінювати таку ситуацію вона наміру не має.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином, найважливіший обов`язок матері та батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину. Це обов`язок не лише перед дитиною, а й перед усією родиною та суспільством.

Статтею 59 Закону України "Про освіту" та ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів.

Отже, на відповідача ОСОБА_4 як батька законодавством покладено обов`язок піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлені судом обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_4 батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 50 від 25.02.2020 року вирішено затвердити висновок виконавчого комітету як органу опіки та піклуваннящодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконавчий комітет як орган опіки та піклування, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України, розглянув клопотання служби у справах дітей, копії інших документів, які стосуються справи та встановив, що ОСОБА_3 з 2012 року проживала разом з ОСОБА_4 в цивільному шлюбі. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . З лютого 2014 року подружжя припинило стосунки. Зі слів матері, з моменту народження дитини і по цей час батько постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться долею та життям доньки, не відвідує дитину ні вдома, ні в школі. Жодної участі у вихованні дівчинки не бере та не має бажання з нею бачитись. Всі питання щодо виховання дитини ОСОБА_3 вирішує самостійно, аліменти та іншої матеріальної допомоги від ОСОБА_4 не отримує. Згідно акта обстеження умов проживання мати з донькою проживають в 2-кімнатній квартирі, умови проживання задовільні, в наявності необхідні меблі та побутова техніка, достатній запас продуктів харчування. У дитини є окрема кімната, місце для відпочинку та сну, стіл для навчання. Малолітня забезпечена одягом, іграшками та канцелярським приладдям. Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї Полтавського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді потреби дитини задоволені повністю, батьківський потенціал матері на належному рівні. З характеристики з навчального закладу стало відомо, що ОСОБА_6 завжди доглянута, чиста, охайна, програмний матеріал засвоїла на середньому рівні, приймає активну участь у заходах школи та класу. Мати велику увагу приділяє вихованню та навчанню дитини. Довідка з медичного закладу свідчить, що рекомендації лікаря мати виконує добре. Зі слів ОСОБА_3 , вона працює в сфері косметичних послуг. Батько має заборгованість по аліментам. Згідно довідки з Подільського відділу виконавчої служби у м. Полтаві, у період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року ОСОБА_3 не отримує аліменти від ОСОБА_4 . В телефонному режимі 14.02.2020 ОСОБА_10 заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та 17.02.2020 року був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 19.02.2020 року о 9:00 годині ранку. За інформацією Полтавського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , працює в магазині Сільпо. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради 19.02.2020 року ОСОБА_4 повідомив, що останній раз бачив доньку 4 роки тому, через те, що ОСОБА_3 не давала йому можливості бачитися з дитиною. На запитання головуючого чи звертався батько до установчих органів щодо визначення участі у вихованні дитини, ОСОБА_4 відповів, що не має часу відвідувати суди чи будь які інші установи. Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку батьків, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.02.2020 року, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як зазначалося вище, доведення та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини згідно з положеннями діючого в Україні сімейного законодавства є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до загальних положень Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно вимог ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.ст.5,7 СК).

Згідно з положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1985року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991року №789-ХII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина з моменту народження має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування.Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При зверненні до суду, в процесі розгляду справи судом позивач не мотивує свої вимоги інтересами дитини, не зазначає в чому ці інтереси полягають і яким чином відбудеться їх захист в результаті задоволення судом позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Однак в ході судового розгляду справи не встановлено і позивачем не доведено, що обмеження у спілкуванні відповідача з донькою з часу окремого проживання з ними та його пасивне ставлення до її фізичного і духовного розвитку, навчання, стану здоров`я, життєзабезпечення, відбувається виключно за винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Поряд з цим, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, пояснення сторін та встановлені в ході судового розгляду справи взаємовідносини між ними, позицію відповідача, який наполягав на тому, що любить свою дитину і в подальшому має намір більш відповідально ставитись до її виховання, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про недоведеність того факту, що поведінка відповідача та його ставлення до дитини носять такий характер, що можуть стати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав.

З огляду на наведене, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав не може бути визнаний обґрунтованим і таким, що узгоджується з інтересами дитини, а відтак приходить до висновку про неможливість покласти його в основу рішення.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Поряд з цим, суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про його фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у його вихованні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав, наданих батькам до досягнення їхніми дітьми повноліття, на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають з факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а також те, що позивачем не надано безперечних доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, , а також недоведеність того факту, що позбавлення відповідача батьківських прав призведе до поліпшення інтересів дитини та сприятиме покращенню її життя, виховання та розвитку, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з цим, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_4 щодо належного виконання батьківських прав по вихованню, утриманню, лікуванню та розвитку своєї дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), треті особи - Департаменту культури, молоді та спорту Полтавської міської ради (місцезнаходження - м. Полтава, майдан Незалежності, 5), орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради(місцезнаходження - м. Полтава, вул. Анатолія Кукоби, 39), про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22.04 .2020 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна