Дата документу 30.04.2020 Справа № 2-4070/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 2-4070/11 Головуючий у 1 інстанції Жупанова І.Б.
Провадження №22ц/807/1045/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 22 вересня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, від якого в них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинились у жовтні 2011 року та з того часу дитина мешкає з нею, перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утриманні дитини не надає, хоча працює, має постійний заробіток, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з нього не провадиться. Зазначала, що не в змозі самостійно утримувати дитину на належному рівні, у зв`язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходів відповідача, щомісячно до повноліття дитини.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня пред`явлення позову 01 грудня 2011 року, до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 01 грудня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення суми аліментів за один місяць. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного для дитини віку, починаючи з 01 грудня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, враховуючи відсутність в нього доходу, наявність непрацездатної матері, розмір аліментів, які будуть стягуватися з нього, повинен становити 1/8 частки від доходу але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, у разі задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/8 частини, яку фактично він визнає, розмір аліментів буде обчислюватись виходячи із середньої заробітної плати по Запорізькій області, та дорівнювати 1341,75 грн., що не буде суперечити закону. Судом першої інстанції не прийнято до уваги пояснення позивача, яка повідомила що на дитину витрачає приблизно 4000-5000 грн. щомісячно. Втім, враховуючи, що аліменти, стягнуті судом будуть визначатися державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, та їх розмір буде дорівнювати 2683,35 грн., що перевищує половину витрат, які несе позивач для утримання доньки.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 березня 2020 року (а.с. 164), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22 вересня 2007 року зареєстрували шлюб (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 20 березня 2008 року Шевченківським ВРАЦС Запорізького МУЮ, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 335 від 20 березня 2008 року (а.с.5).

Учасниками справи визнається, що дитина мешкає з ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області від 12.11.2019 року інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2011 року по 2 квартал 2019 року відсутня.

З довідки № 4092 УСЗН ЗМР по Шевченківському району від 26 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення, та отримує тимчасову допомогу на дитину. Загальний розмір допомоги за 2019 рік дорівнює 12485 грн. (а.с. 126).

З довідки Позашкільного навчального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості Шевченківського району» вбачається, що ОСОБА_3 2008 р.н. з 15 вересня 2018 року займається у «Народному художньому колективі» цирковій студії «Едельвей». Зазначено також, що батько дитини ОСОБА_1 не приймав участі у навчально-виховному процесі та ніколи не цікавився досягненнями доньки (а.с. 127).

З довідки про доходи № НОМЕР_2 , виданої матері відповідача ОСОБА_5 вбачається, що вона перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію за віком (а.с. 100 а).

Інші відомості щодо місця роботи, а також відомості щодо розміру та видів доходів сторін суду надані не були.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі саме ј частини від усіх видів заробітку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення у зв`язку з тим, що судом не враховано, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в зазначеному розмірі від усіх його доходів, оскільки скаржником не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, зокрема, що позивач потребує матеріальної допомоги, дитина сторін у справі проживає разом із матір`ю, враховуючи працездатний вік відповідача, який має фізичну можливість надавати допомогу на утримання дитини, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання доньки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом при ухваленні рішення не враховано наявність обов`язку скаржника утримувати непрацездатну матір, не знаходять свого підтвердження, через відсутність відповідних доказів в матеріалах справи. Крім того, остання отримує пенсію за віком.

За таких обставин, доводи, вказані в апеляційній скарзі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що враховуючи відсутність у нього доходу, розмір аліментів буде визначатися виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, та в такому випадку, буде перевищувати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає.

Так, ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною особою, проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження його спроб працевлаштування або перебування відповідача на обліку в Державній службі зайнятості. Також, не містять матеріали справи доказів на підтверджування існування обставин, які перешкоджають його працевлаштуванню. Докази на підтвердження того, що відповідач відноситься до категорії непрацездатних осіб, в матеріалах справи відсутні. Відповідач не позбавлений обов`язку утримувати малолітню дитину, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при стягненні аліментів на утримання дітей.

Встановивши вказані обставини, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, оскільки доказів протилежного суду в порушення вимог ст. 81 ЦПК України надано не було.

Зазначений висновок суду першої інстанції, враховуючи вік дитини, є таким, що відповідає засадам розумності та справедливості.

Також, колегія суддів вважає за необхідним роз`яснити, що за приписами ч. 3 ст. 80 та ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже з врахуванням викладеного, позиції скаржника, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не підтверджено, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеній судом частині від всіх видів його доходу.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та має бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,у хвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 квітня 2020року.

Головуючий:

Судді :