Справа № 148/2024/19
Провадження № 22-ц/801/812/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 рокуСправа № 148/2024/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, внаслідок джерела підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану представником Шишловим Олександром Євгеновичем, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року, ухваленим у складі судді Саламаха О. В. в приміщенні суду в м. Тульчин, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПАТ «СК «АРКС») про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 листопада 2018 року у с. Нестерварка Тульчинського району Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода під час якої водій автомобіля «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер у Тульчинській ЦРЛ.

Внаслідок вказаної події органом досудового розслідування Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження № 00000555, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, яке постановою слідчого від 26 березня 2019 року, закрито за відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_5 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, через смерть близького родича, сину померлого - ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність водія - ОСОБА_5 станом на 30 листопада 2018 року була застрахована у АТ «СК «АРКС».

Представник позивача звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, на що останній нарахував загальну суму відшкодування - 22338 грн., однак фактично виплатив позивачу 17982,09 грн., відрахувавши з нарахованої суми 18 % податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО), та 1,5 % - військового збору.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з АТ «СК «АРКС» 4355,91 грн недоплаченої суми страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди завданої смертю, внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 недосплачену суму страхового відшкодування у розмірі 4355 грн 91 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу 2100 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» у дохід держави судовий збір 1921 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представник позивача звернувся до відповідача з вимогою виплати страхового відшкодування у сумі 22338 грн., яка за розміром не виходить за межі розміру ліміту страхових сум, у зв`язку з чим виплата страхового відшкодування не у повному обсязі із застосуванням до неї оподаткування з ПДФО і військового збору є необґрунтованим.

Не погодившись із рішенням суду, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що АТ «СК «АРКС» було виплачено страхове відшкодування по заявленому випадку у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не за рішенням суду. В свою чергу, страхове відшкодування було виплачено страховиком (страховою компанією) платнику податку - фізичній особі - резиденту, яка не є страхувальником за договором страхування, у зв`язку з чим, такий дохід включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідачем ігноруються положення підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, згідно якого дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування. Тобто, виплата страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки є різновидом страхового відшкодування.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента або страховика-нерезидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично заподіяної вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати.

При цьому, згідно підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 12 квітня 2019 року подав відповідачеві повідомлення № 1.102.18.0009627 про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого 30 листопада 2018 року у с. Нестерварка, Тульчинського району Вінницької області, сталась дорожньо-транспортна пригода під час якої водій автомобіля «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер у Тульчинській ЦРЛ (а. с. 4).

Тоді ж, 12 квітня 2019 року представником позивача подано відповідачу заяву за № 1.102.18.0009627 про виплату страхового відшкодування за моральну шкоду заподіяну внаслідок смерті батька - ОСОБА_4 , який загинув через травми отримані під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме 1/2 частини суми шкоди - 22338 грн. (а. с. 5).

Згідно розрахунку суми страхової виплати, наданої АТ «СК «АРКС», загальна сума страхового відшкодування становить - 44676 грн., яка належить у рівних частинах сину і матері ОСОБА_4 , - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у сумі 22338 грн. кожному (а. с. 52).

У відповідності до платіжних доручень № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 від 10.09.2019, відповідачем на ім`я представника позивача ОСОБА_2 , здійснено виплату страхового відшкодування - 17982,09 грн., а також у дохід державного бюджету сплачено військовий збір - 335,07 грн., ПДФО - 4020,84 грн. (а. с. 55 - 57).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача звернувся до відповідача з вимогою виплати страхового відшкодування у сумі 22338 грн., яка за розміром не виходить за межі розміру ліміту страхових сум, у зв`язку з чим виплата страхового відшкодування не у повному обсязі із застосуванням до неї оподаткування з ПДФО і військового збору є необґрунтованим.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно пункту 22.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року, справа № 180/683/13-ц, від 18 липня 2018 року, справа № 359/10023/16-ц.

Згідно з підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента або страховика-нерезидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: під час страхування цивільної відповідальності сума страхового відшкодування не може перевищувати розмір шкоди, фактично заподіяної вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати.

Порядок застосування пп. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 Кодексу визначається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (пп. 165.1.28 п. 165.1 ст. 165 Кодексу).

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24.12.2010 N 997 затверджено Порядок застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 п. 165.1 ст. 165 розділу IV Податкового кодексу України щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено умови, за яких сума страхового відшкодування, отримана платником податку від страховика-резидента при страхуванні цивільної відповідальності, визначена пп. 165.1.27 п. 165.1 ст. 165 розділу IV Кодексу, не включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (див. Індивідуальна податкова консультація, Державна фіскальна служба України, від 25 січня 2019, № 266/П/99-99-13-02-03-14/ІПК "Щодо оподаткування окремого виду доходу").

Згідно із пунктом 3 Розділу ІІ Порядку при страхуванні цивільної відповідальності платника податку сума страхового відшкодування, яка не включається до загального місячного або річного оподаткованого доходу платника податку, не може перевищувати розмір шкоди, фактично завданої вигодонабувачу (бенефіціару), яка визначається за звичайними цінами на дату такої страхової виплати. У разі якщо сума страхового відшкодування перевищує зазначений розмір шкоди, податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу.

При цьому, згідно підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки представник позивача звернувся до відповідача з вимогою виплати страхового відшкодування у сумі 22338 грн., яке за розміром не виходить за межі розміру ліміту страхових сум, у зв`язку з чим виплата страхового відшкодування не у повному обсязі і застосування до неї оподаткування з ПДФО і військового збору не відповідає положенням підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, підпункту «в» підпункту 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 ПК України та підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом справу вирішено правильно, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, власного тлумачення характеру спірних правовідносин, та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану представником Шишловим Олександром Євгеновичем, залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 січня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський