Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7646/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

без участі сторін

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в м.Житомирі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві

у цивільній справі №274/7646/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом. В обгрунтування заявлених вимог Банк зазначав, що 11.02.2010 між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 31.08.2019 року утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 35946,06 грн., з яких: 2691,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27338,43 грн. - заборгованість за відсотками, 3728,11 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1687,91 грн. - штраф (процентна складова).Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконала, позивач просив стягнути зазначену заборгованість по кредитному договору та судовий збір.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2010 року в розмірі 2691,61 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2691,61 грн. та судовий збір в розмірі 143,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойки і ухвалити нове судове рішення в цій частині - про задоволення вимог Банку. Зокрема вважає, що відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, судом безпідставно не взято до уваги, що в анкеті- заяві, підписаній відповідачем, умови кредитування погоджені. До того ж додатково подано судові Довідку про умови кредитування з використанням кредитки, які підписані особисто відповідачем, а відтак погоджені суми підлягають стягненню. Зокрема, у Довідці визначена процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць. Крім того сторони погодили розмір щомісячних платежів, що становлять 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.13, ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 11.02.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань заборгованість відповідача перед Банком станом на 31.08.2019 року становила 35946,06 грн., з яких: 2691,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27338,43 грн. - заборгованість за відсотками, 3728,11 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1687,91 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 2691, 61 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції, дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказаних коштів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного суду не в повному обсязі погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти, пеню, штрафи.

В даному випадку, відмовляючи у стягненні зазначених складових заборгованості по кредитному договору, суд зазначив, що розмір та порядок їх нарахування не зазначені в анкеті-заяві.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що разом із анкетою -заявою ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитними коштами- 2,5%, тобто 30% річних. Також зазначено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа кожного місяця, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пеня(1)= базова процентна ставка по договору /30 - нараховується за кожен день прострочки; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - 500 грн = 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с. 12).

На зазначені обставини суд уваги не звернув.

Так, разом із заявою ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитними коштами - 2,5%, тобто 30% річних.

Із поданого до апеляційного суду розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки перед Банком становить 12 539, 50 грн., з яких 2691, 61 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6119, 78 грн. - заборгованість за відсотками, 3728, 11 грн. - заборгованість за пенею.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору вказані обставини суд першої інстанції не врахував, не дослідив подану Довідку про умови кредитування з використання картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій чітко зазначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами у сумі 6119, 78 грн.

Крім того, із змісту Довідки про умови кредитування з використання картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 11.02.2010 року вбачається, що у разі невиконання, несвоєчасного виконання зобов`язань нараховується пеня, яка складається із двох частин, нарахування якої відбувається за двох умов, що розцінюється як подвійне стягнення. Із поданого до апеляційного суду розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованої Банком пені становить 3728, 11 грн., що значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту. Крім того неможливо встановити, за який період її нараховано. А відтак підстав для задоволення вимог Банку в цій апеляційний суд не вбачає. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.268,367,368,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні процентів та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2010 року в розмірі 6119,78 грн., що становить заборгованість за відсотками по кредиту.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді