16.10.2020 року Провадження №2/425/517/20
Справа №425/1931/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
Позиції учасників справи.
Позиція позивача полягала в тому, що між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу кредитної лінії для проведення операцій з використанням картки з встановленим лімітом. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, при цьому з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, а оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення пені за невиконання грошових зобов`язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і її.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.
Оцінка суду щодо фактів.
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував його рахунок, який у повному обсязі та у вказаний строк не повертав отриманий кредит, та не сплачував процентів за користування кредитними коштами (а.с.7,12-13,14).
Шістнадцятого вересня 2016 року банк направив до ОСОБА_1 претензію з вимогою про повернення ним заборгованості по кредиту, у зв`язку з порушенням ним строків погашення заборгованості, однак претензії залишилась без задоволення (а.с.22,23).
Як наслідок, 10 липня 2020 року, акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла за договором про відкриття обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту, через невиконання ним взятих на себе зобов`язань (а.с.1-2).
Оцінка судом правовідносин учасників спору.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем: акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем: ОСОБА_1 виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий йому кредит, сплату процентів за користування кредитом та неустойку за порушення грошових зобов`язань по договору.
Оцінка суду щодо права.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором.
І банк, взяті на себе зобов`язання виконував (а.с.7,12-13).
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зокрема, за договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36% річних, щомісяця, до 20-го числа місяця, наступного за тим, у якому виник борг (а.с. 15-17,18-21).
Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
Тобто у банку дійсно виникло право вимагати у ОСОБА_5 , а у останнього, відповідно, обов`язок сплатити АТ «Укрексімбанк» не тільки суму боргу по кредиту, а також сплатити усі нараховані проценти за користування кредитом. І ця сума, згідно розрахунків банку, з якими суд погоджується і вважає їх правильними складає: 2988 гривень 55 копійок заборгованість по кредиту; 6388 гривень 21 копійка заборгованість по процентам за користування кредитом.
Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Чинним законодавством України, зокрема положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Такого висновку суд дійшов з огляду на вказані вище норми матеріального права і положення договору, а також з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків індексу інфляції та трьох процентів річних за якими на користь банку слід присудити: 269 гривень 11 копійок три проценти річних, у зв`язку із прострочкою сплати кредиту у період з 05 червня 2017 року по 04 червня 2020 року; 546 гривень 84 копійки три проценти річних, у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом у період з 07 липня 2014 року по 04 червня 2020 року; 736 гривень 12 копійок інфляційні нарахування, у зв`язку із прострочкою сплати кредиту у період з 05 червня 2017 року по 04 червня 2020 року; 2062 гривні 59 копійок інфляційні нарахування, у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом у період з 07 липня 2014 року по 04 червня 2020 року.
Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку грошових коштів у вигляді пені, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року (яке не є скасованим), місто Первомайськ Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, з 26 жовтня 2010 року має зареєстроване місце проживання у цьому місті.
Також суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Разом з цим, Указ президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», який суд також враховує, не містить відомостей про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, а текст рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яке введено в дію цим указом, не оприлюднене та додане для службового користування.
Тож оскільки позивач застосував неустойку (тобто пеню) у період після 14 квітня 2014 року та на суму прострочену до сплати після 14 квітня 2014 року, а вказаними нормативно-правовими положеннями запроваджена і продовжує діяти заборона на таке нарахування і стягнення, у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з позивача пені, слід відмовити.
У задоволенні решти позовних вимог, зокрема у стягненні пені у розмірі 2452 гривні 25 копійок, слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог, зокрема у стягненні пені відмовити у повномі обсязі.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідачі не подали письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачами заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 23 жовтня 2020 року.
Суддя - Д.С. Коваленко