Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

секретаря судового засідання - Дем`яненко Н.М.,

за участі:

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про тлумачення заповіту, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,94 га. Вона вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного, посилаючись на норми ЦК України, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказану земельну ділянку.

26 червня 2020 року за згодою ОСОБА_4 до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_1

15 липня 2020 року відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подано аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, згідно з якими останні з позовом не погодилися, оскільки стверджували, що є чинний заповіт складений на ім`я ОСОБА_1 , відповідного до якого він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . Крім того, відомості про те, що відповідачі були спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , встановлювалися під час розгляду цивільної справи № 709/2183/19, що перебувала у провадження Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Враховуючи викладене посилаючись на норми цивільного законодавства відповідачі просили у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Крім того, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з зустрічним позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач-1), ОСОБА_4 (далі - відповідач-2) про тлумачення заповіту, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був його вітчимом. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та будинок з надвірними спорудами. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу. Позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У змісті заповіту допущена помилка, а саме неправильно зазначено по батькові позивача. З огляду на це позивач звернувся до сільської ради, та отримав дублікат заповіту в якому зроблено виправлення по батькові, яке засвідчено належним чином. На підставі викладеного позивач просив розтлумачити зміст заповіту та визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і будинок з надвірними спорудами.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом та одночасно відповідач-2 за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судові засідання 16 липня, 10, 27 серпня, 30 вересня, 15 жовтня 2020 року не з`явилася з невідомих для суду причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася за місцем реєстрації та фактичного проживання, що підтверджується зокрема розпискою від 26 червня 2020 року та довідками про доставку SMS від 28 серпня і 1 жовтня 2020 року, будь-яких заяв чи клопотань, а також відзиву не подала.

Враховуючи викладене ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду.

Позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. ОСОБА_2 додатково пояснив, що вітчим позивача помер, лишивши заповіт, однак у ньому невірно вказано по батькові спадкоємця, що перешкоджає оформленню спадкових справ через нотаріуса. Позивач повідомив, що вітчим його виховував з 5 років. Помилку у заповіті пов`язує з тим, що всі в селі вважали вітчима його рідним батьком.

Відповідач-1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких свою позицію висловлену у відзиві щодо первісного позову підтримала повністю, а саме у задоволенні позову просила відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом визнала повністю, просила задовольнити. Додатково пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 сприймав позивача як рідного сина. Про те, що ОСОБА_5 склав заповіт на ім`я позивача вона знала, оскільки він 24 січня 2001 року пішов до сільської ради, а коли повернувся, то повідомив, що склав заповіт на позивача. Після смерті ОСОБА_7 виявилося, що у заповіті є помилка, яку вона пов`язує з тим, що все село, включаючи працівників сільської ради вважали, що позивач був рідним сином померлого. На території с. Богодухівка лише позивач має таке прізвище, ім`я та по батькові, іншої особи з ім`ям ОСОБА_8 взагалі немає в селі та ніколи не було. Від гарантованої їй частки у спадщині відмовилася на користь позивача, просила розгляд справи проводити без її участі (а.с. 163-165).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що у 2001 році працювала на посаді секретаря Богодухівської сільської ради. На цій посаді працювала 25 років. ОСОБА_5 прийшов до сільської ради та зробив заповіт. Він жив із матір`ю позивача. Власних дітей у ОСОБА_5 не було. Останній на час написання заповіту говорив, що всиновив, або має намір всиновити позивача, точно вона не пам`ятає, тому вона і написала по батькові « ОСОБА_10 ». Зі слів ОСОБА_5 заповіт він хотів скласти саме на свого пасинка тому, що іншої сім`ї із прізвищем « ОСОБА_11 » у с. Богодухівка не було.

Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 5 травня 2009 року серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,94 га, розташовану на території Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 19-01-00-0045 від 20 березня 2001 року (а.с. 8), та на житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 18 листопада 1989 року № 172 (а.с. 95).

При цьому судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 96-99).

При житті ОСОБА_5 , а саме 24 січня 2001 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Бугаєвою Н.А. та зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій за № 38, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і все те, на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (а.с. 35 на звороті).

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернувся до Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та отримав дублікат заповіту, відповідно до змісту якого по батькові позивача у ньому виправлено секретарем сільської ради ОСОБА_12 із « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_13 », зроблено напис «виправленому вірить» та виправлення засвідчено гербовою печаткою сільської ради (а.с. 77-78).

Відповідно до довідки Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 17 вересня 2020 року № 1307, ОСОБА_8 не проживав та не проживає, не зареєстрований та не був зареєстрований, взагалі фізично не існував і не існує в с. Богодухівка Чорнобаївського району Черкаської області. В с. Богодухівка Чорнобаївського району Черкаської області зареєстрований ОСОБА_1 (позивач) (а.с 142).

Те, що волевиявлення спадкодавця було стосовно пасинка ОСОБА_1 ,підтверджує своїми показаннями свідок, яка посвідчила заповіт.

Таким чином судом встановлено, що у вказаному заповіті допущена помилка, а саме замість вірного по батькові позивача « ОСОБА_13 » записано невірне « ОСОБА_10 », а ОСОБА_5 дійсно склав заповіт на користь позивача.

З метою усунення будь-яких сумнівів у цьому позивач просить здійснити тлумачення заповіту.

Згідно зі ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При цьому ч. 3 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Таким чином позовні вимоги про тлумачення заповіту, а саме, що спадкоємцем за даним заповітом спадкодавець визначив ОСОБА_1 (позивача) підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом слід зазначити наступне.

Відповідач-1 є дружиною померлого ОСОБА_5 , що підтверджується виданою повторно копією свідоцтва про шлюб від 11 лютого 2009 року серії НОМЕР_2 (а.с. 168).

Відповідач-2 є дочкою померлого ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10 листопада 1985 року серії НОМЕР_3 (а.с. 6), та копією свідоцтва про одруження від 29 серпня 1998 року серії НОМЕР_4 , згідно з яким відповідач-2 після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище « ОСОБА_14 » на шлюбне прізвище « ОСОБА_15 » (а.с. 7).

Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 19 червня 2020 року (вих. № 143-01/16) (а.с. 21), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 17), після смерті ОСОБА_5 , позивач та відповідачі зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 22, 23, 24), свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Водночас листами Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 13 травня 2020 року (вих. № 123/02-16) відповідачу-2, та від 23 червня 2020 року (вих. № 144/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на спадкове майно, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 10, 52).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповів позивачу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Крім того, судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва тажитловий будинок з надвірними спорудами, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Разом з тим відповідач-1 відмовилася від прийняття обов`язкової частки у спадщині на користь позивача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

У п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

В розумінні глави 12 ЦК України земельна ділянка як нерухоме майно є об`єктом цивільних прав.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з п.п. 1, 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем-1 позовних вимог, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладені обставини, ґрунтуючись на вищезазначених нормах права, беручи до уваги визнання позову відповідачем-1, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину у встановлений законом спосіб, а наданими суду доказами підтверджено його право на спадкування зазначеного майна та його належність на час смерті спадкодавцю.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1950,80 гривень, по 975,40 гривень з кожного (а.с. 65, 66, 119, 121).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 10, 11, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про тлумачення заповіту, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 24 січня 2001 року, та зареєстрований в реєстрі за № 38 таким чином, що спадкоємцем за даним заповітом спадкодавець визначив ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,94 га, розташовану в адміністративних межах Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області;

- будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування за понесені судові витрати у розмірі 1950,80 грн., по 975,40 грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 20 жовтня 2020 року.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач-1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ,місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач-2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя І.М. Кваша