Справа№592/5005/20
Провадження №2/592/2031/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., з участю секретаря судового засідання Подпрятова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг

з участю представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Смирнової О.Л.

ВСТАНОВИВ:

21.04.2020 позивачка подала позов і просить стягнути з відповідача 15 997 грн. 93 коп. тобто половину понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та понесені судові витрати у сумі 5840,80 грн..

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем мають у власності по 1 / 2 частині двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . У період січня 2016 року серпня 2019 року позивачкою сплачено комунальних платежів, на утримання квартири, опалення, світло, водопостачання і водовідведення, вивіз сміття, послуг кабельного телебачення тощо у загальній сумі 31 995 грн. 87 коп.. Втім відповідач не оплачує послуги. Позивачка вважає, що відповідач повинний нести витрати по утриманню спільного майна і вважає, що його частина становить половину, тобто 15 997 грн. 93 коп..

Відповідач надав відзив у якому позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що не проживав у квартирі, оскільки позивачка перешкоджала у цьому. Право власності на квартиру відповідач отримав лише за судовим рішенням від 21.11.2018. У квартирі встановлені лічильники по споживанню електроенергії, води, а тому позивачка повинна сплачувати послуги сама. У квартирі були зареєстровані і проживали повнолітні діти, які також повинні були приймати участь у сплаті за комунальні послуги. Також просив застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав.

Відповідач та його представник позовом не визнали, в цілому підтримали заперечення зазначені у відзиві. Знов підтримали заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив, що сторони з 19.07.1986 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.09.2016 у справі № 592/7812/16-ц.

21.11.2018 Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено рішення у справі № 592/5362/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Рішення набрало законної сили.

Зокрема рішенням суду визнано за ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . Підставою ухвалення рішення було встановлення факту набуття сторонами зазначеної квартири у період шлюбу.

Позивачкою у період січня 2016 року серпня 2019 року сплачені платежі на суму 31 995,87 грн., з яких за газопостачання 3 408,04 грн., опалення 16 969,97 грн., електроенергію 1178,28 грн. і 338,46 грн., а всього 1516,74 грн., утримання будинку 3 256,62 грн., вивіз сміття 1 399,21 грн., ліфт 1 160,93 грн., телекомунікаційні послуги 2 210,42 грн., вода та каналізація 541,74 грн., телебачення 1 265 грн., домофон 267,20 грн..

Послуги за телекомунікаційні послуги, телебачення, домофон надавалися на замовлення позивачки, яка була визнана споживачем цих послуг самими постачальниками.

У квартирі зареєстровані сторони та їх донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До 06.02.2017 у квартирі був зареєстрований син сторін ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач у зазначеній квартирі не проживав з моменту припинення шлюбних відносин з позивачкою, тобто увесь спірний період. Між сторонами та їхніми дітьми не було укладено договору щодо участі в оплаті комунальних послуг.

Встановлені обставини визнаються сторонами та підтверджуються зазначеним рощенням суду, довідкою ОСББ «Моя оселя» № 10 від 14.02.2017, довідками про сплачені послуги відомостями про нарахування, які додані до матеріалів справи.

З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 16, 509, 319, 322 ЦК України, ст.ст. 150-151, 156, 162 ЖК України.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 150-151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власники зобов`язані забезпечувати схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі власник) фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч.ч. 1 і 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З встановлених обставин та зазначених положень закону вбачається, що позивачка є споживачем спірних комунальних послуг. Вона є стороною у правовідносинах з надавачами послуг. Відповідач самостійних договорів для утримання квартири немає. У той же час між сторонами не існує договору за яким відповідач зобов`язався оплачувати комунальні послуги. Немає договору щодо участі повнолітніх дітей на участь в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг.

Поряд з цим з наведених положень закону вбачається, що відповідач зобов`язаний нести необхідні витрати по утриманню квартири і такими витратами зокрема є опалення, утримання ліфту, обслуговування будинку. Тому відповідач повинний у будь-якому разі брати участь у оплаті зазначених послуг. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц, від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц.

Позивачкою були заявлені вимоги про стягнення витрат по оплаті електроенергії, води, телебаченню, вивозу сміття, газопостачання, телекомунікаційних послуг, домофону. Втім такі послуги були спожиті позивачкою для задоволення особистих потреб, а не утримання спільного майна чи задоволення потреб відповідача. Як визнали сторони відповідач не проживав у квартирі у спірний період.

З наведеного вбачається, що відповідач повинний відповідати по послугах, які є необхідними для утримання майна, тобто опалення, утримання ліфту, обслуговування будинку.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.(ч. 4 цієї статті)

Підстав для поновлення строку позовної давності позивачка чи її представник не зазначили.

Позивачкою подано позовну заяву 21.04.2020, що відповідно впливає на пропуск строку позовної давності за період по березень 2017 року. Тому слід відмовити у задоволенні позову у період по березень 2017 року.

У період який залишився, тобто квітень 2017 року - серпень 2019 року, у квартирі також була зареєстрована повнолітня дочка сторін, що є підставою для врахування її обов`язку по оплаті комунальних послуг. Отже, враховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, стягнення коштів, понесених на оплату комунальних послуг позивачем, повинно здійснюватися із розрахунку пропорційно на усіх проживаючих осіб, тобто, третину.

Загалом за період квітня 2017 року - серпня 2019 року позивачка сплатила за опалення 12 583,15 грн., утримання будинку 2 911,01 грн., обслуговування ліфту 1012,73 грн., а всього 16 506,89 грн., відповідно третя частина становить 5 502,3 грн., які слід стягнути з відповідача.

Таким чином суд вважає, що необхідно задовольнити заявлений позов у сумі 5 502,3 грн., що відповідає 34,39 % від заявленої ціни позову.

Позивачкою понесені витрати на сплату судового збору 840,80 грн. та правову допомогу 5000 грн.. Зазначена сума правової допомоги підтверджується договором, розрахунком та квитанцією про її оплату. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені витрати пропорційно задоволеній частині позову, тобто 2 008,65 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення частини понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію витрат у сумі 6 855 грн. 68 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію судових витрат у розмірі 2502 грн. 78 коп.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення частини понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг у іншій частині.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 22.10.2020.

Суддя В.Г. Костенко