печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2593/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Ситику Р.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3.,

представника відповідача: Горлатого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - відповідач, ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ»), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на час винесення рішення суду по даній справі, який станом на 21.12.2018 року складає 72 567,90 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 16.05.2018 року він працював на посаді директора Полтавської філії ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ». На підставі наказу відповідача від 16.05.2018 року № 57-к позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. До цього рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.04.2018 року у справі № 524/2850/17 його було поновлено на роботі з 03.04.2017 року. Цим же рішенням з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2017 року по 16.04.2018 року. Фактично кошти позивач отримав від відповідача лише 03.12.2018 року. Таким чином, на день звільнення відповідач розрахунок з ним не здійснив, отже за період з 16.04.2018 року по 21.12.2018 року (дата звернення з позовом до суду) у відповідача виникла заборгованість на підставі ст. 117 КЗпП України в розмірі 72 567,90 грн. Розрахунок заборгованості здійснений, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 468,18 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.01.2019 року спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.04.2019 року.

17.04.2019 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких він просив суд врахувати, що позивача 16.05.2018 року було поновлено на роботі та виплачено заробітну плату у розмірі 6 783,93 грн. на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук в частині негайного виконання; на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 20.09.2018 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук набрало законної сили та відповідачем виконано рішення суду - 21.11.2018 року позивачу перераховано 120 790,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, починаючи з 22.11.2018 року, відсутні підстави для нарахування будь-яких виплат позивачу. Крім того, необхідно врахувати, що оскільки позивачу було виплачено середню заробітну плату за один місяць у розмірі 6 783,93 грн., то за основу розрахунку середньоденної заробітної плати для визначення компенсації необхідно брати саме цю суму.

17.04.2019 року справу було знято зі складу у зв`язку із перебуванням судді Григоренко І.В. на лікарняному та наступне судове засідання призначено на 21.11.2019 року.

20.11.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.11.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2019 року на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 16.03.2020 року.

В судовому засіданні 16.03.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, оскільки затримка у розрахунку відсутня, рішення суду виконано вчасно в повному обсязі.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Суд встановив, що 26.01.2017 року між ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» та ОСОБА_1 був укладений контракт № 3, за умовами якого ОСОБА_1 призначений на посаду Директора Полтавського філіалу Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» строком на 36 місяців, починаючи з 26.01.2017 року по 27.01.2020 року.

03.04.2017 року ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» прийнятий наказ № 66-К про припинення дії контракту з директором Полтавського філіалу Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі п. 5.5.7 та 5.5.11 контракту.

Згідно з пунктами 5.5.7 та 5.5.11 контракту він припиняється у разі одноразового грубого порушення керівником філії законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом; у разі не виконання відокремленим підрозділом зобов`язань перед бюджетом, Пенсійним фондом щодо оплати податків, зборів та платежів, а також зобов`язань щодо виплати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.

Зазначені обставини встановлені в рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.04.2018 року у справі № 524/2850/17 і згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.04.2018 року у справі № 524/2850/17 задоволено позов ОСОБА_1 : визнано незаконним наказ директора ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 66-к від 03.04.2017 року «Про припинення дії контракту з директором Полтавського філіалу Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ»; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Полтавської філії Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на умовах, визначених контрактом від 21.01.2017 року № 3 з 03.04.2017 року; стягнуто з ДП «ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2017 року по 16.04.2018 року в сумі 120 790,44 грн.

На виконання рішення суду наказом т.в.о. директора ДНДІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» ОСОБА_2 від 16.05.2018 року № 56-к скасовано наказ № 66-к від 03.04.2017 року «Про припинення дії контракту з директором Полтавського філіалу Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Полтавської філії Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на умовах, визначених контрактом № 3 від 26.01.2017 року з 04.04.2017 року; наказано відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності Інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 04.04.2017 року по 30.04.2017 року (після утримання з такої заробітної плати всіх обов`язкових платежів).

16.05.2018 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата за один місяць в розмірі 6 783,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.05.2018 року № 964;

03.12.2018 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в розмірі 120 790,44 грн., що підтверджується довідкою АК «КБ «Приватбанк» від 03.12.2018 року № 858956.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 72 567,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому період затримки розрахунку позивач визначив з 16.04.2018 року по дату подання позову, тобто по грудень 2018 року.

Згідно із частиною першою ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» визначено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Водночас частиною першою ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 4-рп/2012 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Середній заробіток за час затримки розрахунку не є заробітної платою, а тому положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України про право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не розповсюджуються на вказані вимоги. Крім того, строки, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП України є спеціальними і застосовуються незалежно від заяви сторін про необхідність застосування позовної давності.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, з цим позовом позивач повинен був звернутися до суду протягом трьох місяців з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про те, що відповідач фактично з ним не розрахувався.

Отже, у даному випадку такий строк потрібно обчислювати, починаючи з дня, наступного за днем ухвалення рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.04.2018 року у справі № 524/2850/17, оскільки саме цим рішенням на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2017 року по 16.04.2018 року. Цим же рішенням допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і виплати заробітної плати (середнього заробітку). Отже, з цього часу позивачу вже було відомо про затримку розрахунку та розмір суми несплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас позивач звернувся до суду з цим позовом у кінці грудня 2018 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку. Будь-яких поважних причин на поновлення строку не зазначив.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити через пропуск позивачем, визначеного ст. 233 КЗпП України строку на звернення до суду з цим позовом.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, тому судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 47, 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 12, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 26.03.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко