ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4800/20 Справа № 205/4921/19 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що 04 жовтня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 52 390 грн.22 коп. та судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про застосування строку позовної давності не відповідають встановленим у справі обставинам, останній самостійний платіж відповідачем здійснено 25 грудня 2017 року в розмірі 700 грн., що вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, банк звернувся з позовом 31 травня 2019 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено місцевим судом і це підтверджується матеріалами справи, що 04 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із наміром укласти кредитний договір та ним підписано анкету-заяву клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 13).

Відповідач отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

З наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 20 травня 2019 року складає 52 390 грн. 22 коп., яка складається з наступного: 13 231 грн.34 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14 461 грн. 28 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 20 876 грн. 64 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850 грн.00 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., 2 470 грн.96 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж внесено відповідачем 25 листопада 2015 року, однак позивач звернувся до суду з даним позовом лише 05 червня 2019 року, позивач пред`явив вимоги до відповідача з порушенням строків позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України, у зв`язку з пропуском строку позовної давності позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було подано суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку (а.с.64).

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Положеннями ст.267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого зобов`язання.

Банк надав суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному рахунку, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, 25 грудня 2017 року відбулося останнє поповнення відповідачем кредитної картки готівкою в терміналі самообслуговування на суму 700 грн. (а.с.54). Тобто, відповідачем неодноразово було вчинено дії, які свідчать про визнання боргу та відповідно переривають перебіг позовної давності.

Зважаючи на те, що до суду АТ КБ "ПриватБанк" звернулося 05 червня 2019 року таке звернення відбулося в межах строку позовної давності, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Вирішуючи позовні вимоги банку колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині посилання на те, що відповідач користувалася кредитними коштами, що вбачається з наданого банком розрахунку.

Таким чином, виходячи з розрахунку, наданого банком колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 231 грн.34 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 461 грн.28 коп., що разом становить 27 692 грн.62 коп., розмір якої підтверджений розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем, задовольнивши позовні вимоги у цій частині.

Разом з тим, інші вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем не містить встановлення розміру процентів, пені, тощо.

За таких обставин, вимоги позовної заяви про стягнення пені та штрафів є безпідставними, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що додані до позовної заяви банком Умови та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не містять підпису позичальника на вказаних умовах та Витягу, як не містять і зазначення дати їх підписання.

Отже, посилання позивача на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в його особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Тому посилання позовної заяви про стягнення з відповідача штрафів згідно пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, задоволення позовних вимог в частині стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 231 грн.34 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 461 грн.28 коп. та відмовою в задоволенні інших позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в розмірі 2 538 грн.60 коп. (1 015 грн. 44 коп. за звернення з позовною заявою та 1 523 грн.16 коп. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 жовтня 2012 року за тілом кредиту у розмірі 13 231 грн.34 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 461 грн.28 коп., що разом становить 27 692 грн.62 коп. (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

В задоволенні інших позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () судові витрати в розмірі 2 538 (дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 60 (шістдесят) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.