ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3207/20 Справа № 210/845/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС»,

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 липня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А., звернулось із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 01 березня 2007 року було укладено кредитний договір №76/в відповідно якому відповідач отримав грошові кошти у сумі 24 395,00 доларів США на придбання домоволодіння зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, які змінено Додатковою угодою №2 від 31 жовтня 2008 року до 16,5 %, строком до 28 лютого 2021 року. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 22 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 728 934 грн 41 коп., банк просив позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість з боржника.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачем у березні 2012 року, а тому саме з цього часу у позивача виникло право вимоги дострокового виконання договору та право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 02 лютого 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності та не повідомив про причини пропущення цього строку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ «ВіЕйБі Банк», подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування строків позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору визначено до 28 лютого 2021 року, тому саме з цієї дати обчислюється строк позовної давності. Крім того, судом не враховано, що згідно умов кредитного договору, позичальник повинен здійснювати погашення кредиту частинами щомісячно, тому початок строку перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М. А. задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 76/в від 01 березня 2007 року станом на 18 січня 2016 року в розмірі 477 566 грн 40 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 14 390 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 350 828 грн 20 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 7872,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 107 068 грн 30 коп.; штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 19 669 грн 92 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що в укладеному кредитному договорі сторони визначили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 28 лютого 2021 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, а тому з відповідача на користь позивача підлягає достроковому стягненню заборгованість за кредитом, відсотки та пеня.

Постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року скасувано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Верховний Суд погодився з висновками суду щодо застосування строку позовної давності до кожного щомісячного зобов`язання за кредитним договором окремо, проте зазначив що апеляційним судом не було наведено розрахунку заборгованості та періоди за якими частково стягнуто суму заборгованості. Також зазначив, що рішення суду не містить висновку про те, що позовна давність перервалась внаслідок звернення банку до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу у січні 2013 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року залучено до участі у справі ТОВ «СХІД ФІНАНС», як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 76/в, відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти у сумі 24 395,00 доларів США на придбання домоволодіння, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, які змінено додатковою угодою №2 від 31 жовтня 2008 року до 16,5 %, строком до 28 лютого 2021 року.

Відповідно до пункту 2.3 договору відповідач зобов`язався повертати кредит та вносити мінімальний платіж щомісяця до встановленої у Графіку дати та в сумах, визначених Графіком.

В пункті 2.4.1 кредитного договору сторони погодили, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця, до 31 числа кожного календарного місяця, у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту (Додаток № 1 до цього договору) шляхом внесення готівки в касу банку.

Отже, в укладеному кредитному договорі сторони визначили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 28 лютого 2021 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та відсотків.

Відповідно до пункту 3.2.3 кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, 21 січня 2016 року йому було надіслано вимогу про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 22 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 728 934, 41 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 15 577,30 доларів США та відсотків за користування кредитом - 3 511,23 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року становить 709 264, 49 грн.; а також неустойки у розмірі 19 669, 92 грн., банк просив позов задовольнити.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що в укладеному кредитному договорі сторони визначили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 28 лютого 2021 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та відсотків.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснений 13 лютого 2012 року, строк дії кредитного договору погоджено сторонами до 28 лютого 2021 року. З цим позовом до суду банк звернувся у січні 2016 року.

Частиною 4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про застосування строків позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про застосування строків позовної давності до кожного щомісячного платежу окремо та стягнення суми заборгованості в межах строку передбаченого ст.257 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом 26 січня 2016 року. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунки здійснюються починаючи з 01 числа кожного поточного місяця та кінцева дата розрахунку 22 січня 2016 року. Виходячи з даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача за період починаючи з 01 лютого 2013 року по 22 січня 2016 року та складає у розмірі 14 390 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 350 828, 20 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 7 872,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 107 068, 30 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу та пені за невиконання умов кредитного договору колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно п.4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредиту та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки НБУ, визначеної в п.1.4 кредитного договору.

Також п.4.4 договору передбачено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених п.3.3 (крім п.3.3.3) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 відсотків від суми кредитних коштів, зазначеної в п.1.1 цього договору.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 відсотків, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Отже, умовами кредитного договору передбачено окремі штрафні санкції за невиконання умов кредитного договору у вигляді пені та штрафів, тобто кожний вид неустойки повинен розраховуватись окремо. Разом з цим, відповідно до наданого банку розрахунку заборгованості пеня та штраф за кредитним договором нараховується разом. Будь-яких інших розрахунків заборгованості з зазначенням суми пені та суми штрафу матеріали справи не містять, тому колегія суддів позбавлено можливості встановити дійсну суму заборгованості по кожному з видів неустойки окремо. Також колегія суддів приймає до уваги тривалість розгляду справи у суді та перегляд її у судах апеляційної та касаційної інстанції, проте за час розгляду справи у судах банком не було надано належних доказів, що підтверджують та визначають розмір пені та розмір штрафу за неналежне виконання зобов`язань, який банк заявляє у своїх позовних вимогах.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог та клопотання про відмову в позові у зв`язку із спливом строку позовної давності оскільки у 2013 році банк вже звертався до суду з позовом до нього про дострокове стягнення заборгованості колегія суддів зазначає наступне. Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 січня 2013 року позовну заяву ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто позивачеві для подачі за належною підсудністю. Таким чином, справа про стягнення заборгованості не розглянута по суті позовних вимог, тому колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку не було змінено строків виконання зобов`язання та обчислення строку позовної давності необхідно здійснювати відповідно до умов кредитного договору та вимог ст.260, 261 ЦК України, тобто за кожним щомісячним платежем окремо.

На вищезазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим судом не було встановлено дійсних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що 19 липня 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осі на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Луньо І.В., та ТОВ "СХІД ФІНАНС" укладено договір про відступлення прав вимоги №24435, за умовами якого ТОВ "СХІД ФІНАНС" набула право вимоги за кредитним договором № 76/в від 01 березня 2007 року, укладеного з ОСОБА_1 , що предметом розгляду даної справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року залучено до участі у справі ТОВ «СХІД ФІНАНС», як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Виходячи з викладеного, виникла заборгованість за кредитним договором № 76/в від 01 березня 2007 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СХІД ФІНАНС».

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 76/в від 01 березня 2007 року станом на 22 січня 2016 року в розмірі 457 896, 50 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 14 390 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 350 828, 20 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 7 872,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 107 068, 30 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи та відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору /а.с.139/.

Враховуючи наведену норму закону сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги підлягаю компенсації ТОВ «СХІД ФІНАНС» за рахунок держави у розмірі 9 089, 02 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС», , заборгованість за кредитним договором № 76/в від 01 березня 2007 року станом на 22 січня 2016 року в розмірі 457 896, 50 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 14 390 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 350 828, 20 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 7 872,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 18 січня 2016 року складає 107 068, 30 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «СХІД ФІНАНС» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 9 089, 02 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров