Ухвала

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 638/18523/16-ц

провадження № 61-14361ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в особі Дзержинської філії дільниця № 1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківводоканал» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в особі Дзержинської філії дільниця № 1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківводоканал» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, у розмірі 108 364,50 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власницею нежитлового приміщення першого поверху № 268-1:268-6 в літ. «А-14», загальною площею 45,0 кв. м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 . Поверхом вище знаходяться квартира № 271 , власником якої є ОСОБА_2 та квартира № 274 , власниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 29 липня 2016 року відбулося залиття нежитлового приміщення позивача. Відповідні акти складено 01 серпня 2016 року та 02 серпня 2016 року, згідно з якими встановлено, що в квартирах № 271 та 274 здійснена самостійна заміна труб та перепланування трубопроводу холодної води зі зміщенням стояка на 400 мм від початкового знаходження. В перекритті між квартирами заміна трубопроводу не проводилась та трубопровід знаходився у незадовільному стані. 29 липня 2016 року утворилася тріщина на трубопроводі в перекритті між квартирами № 274 та № 271, внаслідок чого залита квартира № 271 та нежитлові приміщення на першому поверсі. Згідно з актом обстеження позивачу завдано майнової шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 103 464,50 грн - майнову шкоду, 4 900 грн - вартість проведеного звіту.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язок з утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж, вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій відноситься до обов`язків виконавця послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, тому через несвоєчасне виявлення та несанкціоновану заміну труб Комунальне підприємство «Харківводоканал» винне у залитті приміщень, що належать ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 несанкціоновано здійснено втручання у систему трубопроводу холодної води, що також стало причиною залиття, тому на нього також покладений обов`язок з відшкодування шкоди, завданої залиттям підвального приміщення, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року змінено, - скасовано його в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду в частині позовних вимог до Комунального підприємства «Харківводоканал» залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що залиття приміщення, які належать позивачу сталося саме внаслідок вини ОСОБА_2 , а причиною залиття приміщення стало технічно незадовільний стан трубопроводу, внаслідок чого утворилася тріщина на трубопроводі в перекритті між квартирами № 274 , № 271 , що спричинило залиття квартири № 271 та нежитлових приміщень першого поверху, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 .

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Комунального підприємства «Харківводоканал», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 108 364,50 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для нього виняткове значення та становить суспільний інтерес.

Проте наведені заявником обставини, з посиланням на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявник наводить одиничні приклади судових рішень та робить узагальнюючий висновок про можливий вплив оскаржуваних рішень на формування судової практики, відповідно до якої на відповідача неправомірно покладатиметься обов`язок з відшкодування шкоди, завданої залиттям житлових та нежитлових приміщень.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник у касаційній скарзі не зазначає норми права, при застосуванні яких існує потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики, що б вказувало на те, що питання права має саме фундаментальне значення.

Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, чи становить суспільний інтерес, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Отже, заявник не обґрунтував наявність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а тому Верховний Суд не має підстав для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Комунальне підприємство «Харківводоканал» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» в особі Дзержинської філії дільниця № 1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Харківводоканал» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик