Справа № 758/2756/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - Темченка М.Г. ,

представника відповідача - адвоката Сенчила В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Київтеплоенерго», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є КП «Київтеплоенерго», звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води на загальну суму 43 550,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідачка неналежним чином не здійснює оплату таких послуг, у зв`язку з чим у відповідачки перед позивачем станом на 01.08.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 43 550,87 грн. а саме: 13310,03 грн. - заборгованість за централізоване опалення; 19628,57 грн. - заборгованість за постачання гарячої води та 6921,07 грн. - 3% річних та інфляційна складова боргу.

Ухвалою від 12.03.2018 р. (суддею Войтенко Т.В.) відкрито провадження у справі № 758/2756/18 за вказаним позовом.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року за заявою КП «Київтеплоенерго» було здійснено заміну позивача на Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

В липні 2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що з квітня 2015 року по квітень 2016 року відповідачу встановлювалися тарифи на теплову енергію Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. В період з квітня 2015 року по квітень 2016 року нараховування за теплову енергію проведені на підставі тарифів, затверджених Постановою НКРЕКП від 03.03.2015 року № 613 « Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», а семе: у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал, тобто 637,32 грн. з ПДВ. Зазначена постанова визнана нечинною з моменту прийняття постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року в справі № 826/15733/15. Враховуючи, що постанова №613 визнана не чинною, то слід застосовувати попередній тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сіері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465 « Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», згідно з якою тариф для позивача на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал, тобто 354,20 грн. з ПДВ. 02.07.2019 р. відповідач долучив до матеріалів справи довідку № 1018 від 28.09.2018доказ про безпідставне здійснення нарахування вартості гарячої води за позовний період. В обгрунтування позовних вимог позивач додав до матеріалів справи корінці нарядів: № 1501, № 1193, № 2533, № 2919. В яких ГІГО калорії вказані сталої величиною 1,666 Гкал, тобто в матеріалах справи відсутні первинні докази теплової енергії, що є підставою для проведення розрахунків. Виходячи з вищенаведеного, просив відмовити в задоволені позовних вимог.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.11.2017 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М.

В грудні 2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив відповідача, в якому сторона позивача зазначає, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що в період з квітня 2015 року по квітень 2016 року нарахування за теплову енергію проведені на підставі тарифів, затверджених постановою НКРЕКП від 03.03.2015 №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» та повідомляє про визнання вказаної постанови нечинною з моменту прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/15733/15 (далі Постанова 613). Відповідач також вважає, що йому встановлювались тарифи на теплову енергію Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №263З-IV, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630 (надалі - Постанова 630), централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; Так в позовній заяві застосовані тарифи встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Тобто Відповідач не вірно трактує поняття «постачання теплової енергії» та «надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води». Позивачем здійснено нарахування за надані комунальні послуги з урахуванням діючих у певний розрахунковий період тарифів, встановлених уповноваженим на те органом відповідно до законодавства, за тарифами, встановленими НКРЕКП (витяги із зазначених постанов надаються). Підприємство не може впливати на прийняття відповідних тарифів, що є регульованими, та зобов`язане застосовувати лише ті тарифи, які встановлені для нього у визначеному законом порядку. Зазначеним рішенням суду (про скасування Постанови 613) постанови НКРЕКП, якими встановлено тарифи для ПАЇ «Київенерго» на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, нечинними не визнавалися та не скасовувалися. Таким чином факт визнання нечинною Постанови НКРЕКП від 03.03.2015 №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» немає безпосереднього відношення до даної справи та на здійснений розрахунок заборгованості не впливає.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення.

Представник відповідачка в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які надає КП «Київтеплоенерго» (ПАТ «Київенерго») за вказаною вище адресою.

Станом на 01.08.2017 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 43 550,87 грн. а саме: 13310,03 грн. - заборгованість за централізоване опалення; 19628,57 грн. - заборгованість за постачання гарячої води та 6921,07 грн. - 3% річних та інфляційна складова боргу.

КП «Київтеплоенерго», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.07.2014 року.

Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р.№ 630 (далі- Правила).

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, абз.2 п.21 з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст.ст. 68, 156, 162.

Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 43 550,87 грн.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, п. 15.5 р. ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго», правонаступником якого є Комунальне підприємство «Київтеплоенерго», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» (місцезнаходження за адресою: 01001, м.Київ, вул.Велика Житомирська, буд.15-А; ) заборгованість, яка виникла станом на 01.08.2017 р., а саме: за послуги з центрального опалення - в розмірі 13 310,03 грн., за постачання гарячої води - в розмірі 23 319,77 грн., 3% річних та інфляційна складова - в розмірі 6 921,07 грн., а всього - в розмірі 43 550,87 грн. (сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят грн. 87 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» (місцезнаходження за адресою: 01001, м.Київ, вул.Велика Житомирська, буд.15-А; ) судовий збір в розмірі 1 762,0 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова