Провадження №6/523/50/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризли Валентини Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризли Валентина Петрівна звернулася до суду з поданням, в якому просить застосувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилученням паспортного документа ОСОБА_1 . Подання обгрунтовано тим, що на примусовому виконанні у Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 55870627 з виконання виконавчого листа № 523/14239/16-ц виданого 12.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму боргу в розмірі 30068,78 гривень.

Як зазначено у поданні, боржник ухиляється від виконання рішення суду та не вжив заходів щодо реального виконання покладених на нього зобов`язань вказаним виконавчим листом. З цих підстав державний виконавець просив суд в порядку ст. 441 ЦПК України тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду подання повідомлялася належним чином.

У відповідності до ч.4 ст. 441 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Оскільки за повідомленням державний виконавець в судове засідання не з`явився, з огляду на положення ст. 441 ЦПК України, суд вважає можливим здійснити розгляд подання за відсутності останнього.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На виконанні у Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 55870627 з виконання виконавчого листа № 523/14239/16-ц виданого 12.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму боргу в розмірі 30068,78 гривень.

Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризла В.П. 23.02.2018 року вих.. № 9057 було здійснено виклик боржника та зобов`язано боржника, з`явитись до державного виконавця 06.03.2018 року щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом (а.с.5).

Відповідно до постанови державного виконавця ВП № 55870627 від 10.04.2018 року накладено арешт на майно боржника.

Також, матеріали подання містять акт від 21.01.2019 року, складений державним виконавцем щодо відсутності майна за адресою проживання боржника, даний акт складено та підписано лише державним виконавцем, поняті не залучались, відсутній підпис боржника.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобовязань. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобовязань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

При цьому, матеріали подання не містять підтвердження отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, також відсутні відомості щодо направлення листа виклику та його отримання боржником.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Таким чином, юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду встановлюються не за наявності невиконаних зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. При цьому, право виконавця на звернення до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Тобто, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Також, матеріали подання не місять повідомлень або реєстру відправлень листів боржнику на підтвердження направлення останньому постанови про відкриття виконавчого провадження, не містять відомостей про вчинення приватним виконавцем жодних інших дій в межах виконавчого провадження спрямованих на реальне виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України,ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 260-261, ст.441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Загризли В. П. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Копію ухвали напрати заявнику до відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя