Дата документу 16.10.2020
Справа № 334/359/20
Провадження № 2/334/2014/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнював під час розгляду справи, в якому зазначив, що 01 липня 2019 року, між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки. За змістом даної розписки, відповідач отримав від позивача, у борг грошові кошти у сумі 91600,00грн., які відповідач зобов`язався повернути в строк до 01 вересня 2019 року.

Однак, ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобов`язання, щодо своєчасного та повного повернення позики. В зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 60699,12грн., з яких: 51600,00грн. - сума несплаченої позики, 7102,97грн. - проценти за користування грошовими коштами, 1037,67грн. - втрати від інфляції, 958,48грн. - 3% річних.

Позивач, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в уточненій позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 91600,00 грн., що підтверджується власноручно написаною позичальником розпискою в момент передачі йому суми позики.

Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01.09.2019 року. В порушення умов укладеного договору позики, позичальник, до теперішнього часу, не повернув суми позики позикодавцеві у повному обсязі.

06.09.2019 року відповідачем повернені грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., решта коштів у сумі 51600,00грн. відповідачем до теперішнього часу не повернені, період користування коштами становить:

коштами у сумі 91600,00грн. - з 02 липня 2019 року (день наступний за днем передачі у позику грошових коштів відповідачу) по 05 вересня 2019 року (день напередодні дня повернення частини позики у сумі 40000,00грн.);

коштами у сумі 51600,00грн. - з 06 вересня 2019 року (день повернення частини позики у сумі 40000,00грн.) по 14 квітня 2020 року (день підписання мною цієї заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на те, що розмір процентів за користування коштами не був встановлений договором, відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти, а також проценти за користування ними на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок процентів складається наступним чином:

[Проценти] = [Сума боргу] х [Ставка процентів (%)] /100% / 365 днів х [Кількість днів]. Процентна ставка: 1 х облікова ставка НБУ.

За період з 02.07.2019 року по 14.04.2020 року, проценти за користування кредитними коштами становлять 7102,97 грн., що підтверджується відвідним розрахунком.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок втрат від інфляції розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] /100% - [Сума боргу]

Розрахунок 3% річних розраховується за формулою

[Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] /100% / 365 днів * [Кількість днів прострочення]

За період з 02.07.2019 року по 14.04.2020 року, втрати від інфляції становлять 1037,67грн., 3% річних - 958,48грн., що підтверджується відвідним розрахунком.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 51600,00 грн., проценти за користування кредитними коштами становлять 7102,97 грн., а також інфляційні збитки у розмірі 1037,67грн. та 3% річних - 958,48грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 14.04.2020 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави, судові витрати на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 01.07.2019 року у розмірі 60263 (шістдесят тисяч двісті шістдесят три) гривні 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.