У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 297/1705/14-ц

провадження № 61-6972 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Заяву обґрунтовано тим, що на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2014 року в справі № 297/1705/14-ц було видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі її заяви, 09 квітня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Берегівського РУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого листа їй, як стягувачу.

У зв`язку з втратою виконавчого листа та з метою подальшого звернення до відділу ДВС Берегівського РУЮ, ОСОБА_1 просила суд видати дублікат виконавчого листа на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2014 року по справі № 297/1705/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа № 297/1705/14, виданого на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилаючись на пункт 17.4 Перехідних положень ЦПК України, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки оригінал виконавчого листа дійсно втрачено, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа № 297/1705/14 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що внаслідок передачі ОСОБА_2 права власності на належне йому нерухоме майно в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, його обов`язок по сплаті аліментів, відповідно до частини першої статті 190 СК України, припинився та заявник ОСОБА_1 зобов`язалася самостійно утримувати дітей, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про видачу дублікату виконавчого листа з метою виконання судового рішення в примусовому порядку.

16 квітня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій скаржник просила скасувати це судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надіслано судової повістки, повідомлення про виклик до суду, у зв`язку з чим розгляд справи проводився за відсутності учасника процесу, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційним судом не взято до уваги те, що укладання договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки звернення стягувача із заявою про видачу дублікату виконавчого документа надано до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, надано роз`яснення щодо причини його втрати, рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2014 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 не скасоване та не закрито і має законну, юридичну силу.

Також, апеляційним судом не враховано правової позиції, викладеної Верховним Судом в ухвалах від 15 грудня 2019 року у справі № 725/1093/19 (провадження № 61-21830ск19) та від 18 вересня 2019 року у справі № 2-2628/03 (провадження № 61-16725ск19).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради від 09 квітня 2015 року № 84, було надано дозвіл ОСОБА_2 на укладення договору про припинення права на аліменти для дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взамін передачі на дітей права власності на нерухоме майно, а саме Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою матері ОСОБА_1 .

Відповідно до договору дарування від 21 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подарував належну йому Ѕ частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який нотаріально посвідчено.

ОСОБА_1 08 квітня 2015 року звернулася до відділу ДВС Берегівського РУЮ із заявами про повернення виконавчих листів, внаслідок укладення договору про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності а нерухоме майно, на підставі яких 09 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства в України є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з пунктом 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом.

Тобто видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його втратою, заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Частиною першою статті 190 СК України передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 190 СК України у разі укладення такого договору той із батьків, з яким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Отже, уклавши договір про припинення права на аліменти для дітей у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та зобов`язавшись самостійно утримувати дітей, ОСОБА_1 втратила право га отримання аліментів.

Отже, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, встановивши, що внаслідок передачі ОСОБА_2 права власності на належне йому нерухоме майно в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, його обов`язок по сплаті аліментів, відповідно до частини першої статті 190 СК України припинився, та ОСОБА_1 зобов`язалася самостійно утримувати дітей, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі заявнику дубліката виконавчого листа № 297/1705/14.

Посилання у касаційній скарзі на правовий висновок, викладений в ухвалах Верховного Суду від 15 грудня 2019 року у справі № 725/1093/19 (провадження № 61-21830ск19) та від 18 вересня 2019 року у справі № 2-2628/03 (провадження № 61-16725ск19) є безпідставними, оскільки наведені як приклади неоднакового застосування норм матеріального права, ухвали Верховного Суду, постановлені за інших встановлених судами фактичних обставин справи.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд не направляв судову повістку, не повідомляв про розгляд справи, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення було прийнято без її участі є безпідставним, оскільки у постанові апеляційного суду зазначено, що про дату, час і місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Крім того, зазначені обставини, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилом статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров