КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/3274/16-ц головуючий у І інстанції: Корнієнко С.В.
провадження 22-ц/824/4062/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Гуля В.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом 7 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій У Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з службового приміщення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернуся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 26 лютого 2016 року третій особі - ОСОБА_2 , який був 08 грудня 2014 року прийнятий на посаду начальника караулу 29 Державної пожежно-рятувальної частини (смт. Калинівка) 7 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (м. Васильків). Рішенням житлової комісії апарату ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області було надано у користування службову квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, вселитися у спірне житло ОСОБА_2 не зміг, оскільки в ньому без законних підстав проживають відповідачі - члени колишнього начальника пожежної частини № 57 (смт. Колинівка) - ОСОБА_7 , звільненого з роботи за власним бажанням у грудні 1989 року, чим останні порушують їх право на користування спірним службовим приміщенням.

Просив виселити відповідачів із вищезазначеної квартири.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись з даним судовим рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зауважувала, що судом першої інстанції не з`ясовано чи є у відповідача можливість надати ОСОБА_2 іншу службову квартиру, не встановлено осіб які проживають у спірній квартирі, що вказує на неповне дослідження обставин справи.

7 Державний пожежно-рятувальний загон Головного управління Державної служби України та представник ОСОБА_2 у відзивах на апеляційну скаргу не погоджувались з її доводами та вважали рішення місцевого суду законним і обґрунтованим.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року вищевказану постанову скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача виступив проти задоволення апеляційної скарги, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що правових підстав для реєстрації, вселення та проживання до теперішнього часу у спірній службовій квартирі членів родини померлого колишнього працівника пожежної частини, право користування якого на спірну службову нерухомість діяла лише до травня 1990 року, не має, та вони не входять до числа осіб, які входять до числа осіб, які не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погодитись із таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням № 370 від 14 листопада 1977 року виконкому Васильківської районної ради народних депутатів 4 квартири у забудованому приміщенні пожежного депо по АДРЕСА_2 були віднесені до категорії службових.

Згідно наказу Управління пожежної охорони УВС Київської обласної ради народних депутатів № 95/1 від 26.10.1989 року, начальника пожежної частини № 57 (смт. Калинівка) ОСОБА_7 з 01 грудня 1989 року було звільнено за власним бажанням.

Відповідно до змісту телеграми начальника управління пожежної охорони Київського облвиконкому № 9/3/83 від 21 квітня 1990 року на ім`я начальника ГУ ПО МВС СРСР, звільнений за власним бажанням колишній начальник ППЧ-57 ОСОБА_7 прописаний в службовій 3-х кімнатній квартирі тимчасово до 20 травня 1990 року.

Відповідно до актового запису про смерть № 64 від 29 червня 1995 року, ОСОБА_7 - чоловік, батько та дід відповідачів, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листів Калинівської селищної ради № 188/02-22 від 07.03.2017 року та № 216/02-22 від 20.03.2017 року, прибудинкової книги пожежного депо в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 02 березня 2006 року; ОСОБА_3 з 29 липня 2003 року; ОСОБА_4 з 27.12.1996 року, та ОСОБА_1 з 22 лютого 2002 року.

Як вбачається з листа архівного сектору Васильківської РДА № 0139-224 від 16.06.2016 року, дані щодо видачі ордеру на вселення в квартиру АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до довідки № 97 від 07.06.2016 року начальника 7-ДПРЗ (м. Васильків) ГУ ДСНС України у Київській області, будівля пожежного депо, в якому розміщені службові квартири, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , знаходиться на балансі 7-го ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області.

Згідно витягу з наказу начальника ГУ ДСНС України у Київській області від 08.12.2014 року, третю особу - ОСОБА_2 , було прийнято на службу до 29 Державної пожежно-рятувальної частини 7 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області.

Відповідно до витягу з протоколу від 26.02.2016 року № 2 засідання житлової комісії апарату ГУ ДСНС України у Київській області, було задоволено рапорт начальника караулу 29-го ДПРЧ 7 ДПРЗ підполковника служби цивільного захисту Гречихіна О.В. та надано на період трудових відносин з Головним управлінням службову квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області № 18-04 від 29.03.2016 року третій особі - ОСОБА_2 , було відмовлено у видачі ордера на службове житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , оскільки за даною адресою зареєстрована та проживає ОСОБА_1 з членами родини.

Відповідно до положень ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР користування житловим приміщенням у будинках державного й громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім`я якого видано ордер.

Статтею 58 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення з займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції».

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року вказував на необхідності оцінки пропорційності виселення відповідачів меті цього обмеження права на повагу до житла та перевірці наявності у відповідачів іншого житла.

З долучених до матеріалів справи доказів не було встановлено наявності у відповідачів іншого житла, так само відсутні докази на підтвердження їх проживання в спірній квартирі, на час розгляду справи апеляційним судом, оскільки попри подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 , судові повістки, які неодноразово направлялись за адресою кв. АДРЕСА_1 , отримані не були.

Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, а тому висновки місцевого суду про виселення з посиланням на те, що правові підстави для проживання відповідачів у спірній квартирі відсутні є передчасними, оскільки останні там зареєстровані, а відтак право користування квартирою не втратили.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив обставини справи, та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову 7 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій У Київській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з службового приміщення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «21» жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: