КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

встановив:

У грудні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12 квітня 2018 року, о 15 годині, 47 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Краснодарській, 43/8, на перехресті з вулицею Саратівська в місті Києві, не зайняла відповідне крайнє положення та перед початком руху не впевнилася у безпечності, в наслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вулиці Краснодарській та здійснював поворот ліворуч. Постановою Київського Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, у справі № 761/15452/18, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність на автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ТОВ «СТИЛВЕЙЛ», була застрахована в ПрАТ «УПСК», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК-№ 8366453, терміном дії з 20 березня 2018 року по 19 березня 2019 року

Власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_3 , ТОВ «СТИЛВЕЙЛ», Страховиком - «ПрАТ УПСК», було виплачено кошти в сумі 67 485,79 грн, які були перераховані на рахунок ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА», з вирахуванням безумовної франшизи, яка склала 5 649,37 грн.

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_3 , відшкодована не була, в зв`язку з чим, ТОВ «СТИЛВЕЙЛ», з метою отримання затрачених коштів, на відновлювальний ремонт автомобіля, 10 січня 2019 року, звернулося до МТСБУ з відповідною заявою.

На час скоєння ДТП, водій ОСОБА_1 , не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись нормами Закону України, МТСБУ здійснило регламентну виплату ТОВ «СТИЛВЕЙЛ», (потерпілому) в розмірі 5 649,37 грн, тому позивач просивстягнути з відповідачкина його користь вказану суму в порядку відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь МТСБУ грошові кошти у розмірі 5 649,37 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження вартості відновлювального ремонту у порядку, встановленому законодавством для здійснення МТСБУ регламентної виплати.

Апелянт також вказує, що Київським апеляційним судом переглядається рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/25509/19 за позовом ПрАТ «УПСК» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. В рамках цієї справи, для підтвердження наявності або відсутності вини іншого учасника цієї ДТП - ОСОБА_2 і визначення реального розміру матеріального збитку розглядається клопотання про призначення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз. А відтак, результати розгляду справи №761/25509/19 можуть суттєво вплинути на обставини, що є предметом розгляду цієї справи.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача у встановленому законом порядку не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів в порядку регресу у розмірі 5649,37 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 12 квітня 2018 року, о 15 годині, 47 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Краснодарській, 43/8, на перехресті з вулицею Саратівська в місті Києві, не зайняла відповідне крайнє положення та перед початком руху не впевнилася у безпечності, в наслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вулиці Краснодарській та здійснював поворот ліворуч.

Постановою Київського Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, у справі № 761/15452/18, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.17-19).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Автомобіль «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ТОВ «СТИЛВЕЙЛ» отримав механічні пошкодження. Встановлено, що страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 67 485,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням №45 від 22травня 2018 року (а.с. 21).

Отже, на час настання ДТП діяв договірстрахування, укладений між власником автомобіля«Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 ТОВ «СТИЛВЕЙЛ» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України; п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування у межах фактичних витрат переходить право вимоги (регресу), яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено, що на час скоєння ДТП, водій ОСОБА_1 , не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.14). Докази на спростування вказаної обставини у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись нормами Закону України, МТСБУ виплатило ТОВ «СТИЛВЕЙЛ» відшкодування в розмірі 5 649,37 грн. (а.с.26).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до п. 38.2 ст.38 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову МТСБУ у повному обсязіта стягнення з відповідачки на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі по 5 649,37 грн.

Посилання апелянта на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданих збитків відхиляються колегією суддів як такі, що не відповідають матеріалам справи та мотивовані виключно незгодою відповідача із розміром завданих збитків, що підлягають відшкодуванню. При цьому, суд звертає увагу, що власних доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1 суду не надала.

Твердження апелянта щодо що перегляду Київським апеляційним судом справи№761/25509/19 за позовом ПрАТ «УПСК» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування та розгляду в межах цієї справи клопотання про призначення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз також оцінюються колегією суддів критично. Так, апелянт не посилається на жодні обставини, встановлені судовим рішенням у вказаній справі. При цьому, клопотання про призначення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз в межах розгляду даної справи відповідачка не заявляла.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко