Справа № 589/1580/16-ц
Провадження № 4-с/589/8/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання Антошко Т. А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

державного виконавця Лукашової О. Б.,

представника боржника - адвоката Цуканова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Луппи Надії Іванівни, заінтересована особа: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив:

- визнати незаконним рішення, прийняте старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Луппи Н. І., у вигляді Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.01.2020;

- зобов`язати посадових осіб Шосткинського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийняти на виконання, відповідно до заяви від 11.01.2020, виконавчий лист Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05.05.2017 № 589/1580/16-ц в частині вселення ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 та розпочати примусове його виконання.

В обгрунтування вимог зазначає, що державний виконавець закінчив виконавче провадження, виконавши судове рішення частково: а саме йому було надано лише ключі від будинку та хвіртки, при цьому через кілька днів, коли він намагався цими ключами скористатись і потрапити в будинок- з`ясувалось, що ОСОБА_2 знову змінила замки і ці ключі вже не підходили. В будинок державний виконавець його не вселяв. При пред`явленні скаржником виконавчого листа до виконання в іншій частині (що не була виконана), державний виконавець, посилаючись на положення ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», повернув стягувачу виконавчий документ без прийняття його до провадження, про що склав відповідне повідомлення. ОСОБА_1 не погоджується з таким рішенням державного виконавця, а тому звернувся до суду з даною скаргою для відновлення своїх порушених прав.

В свою чергу, начальник Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ірина Сулім, звернулась до суду з відзивом, за змістом якого стверджувала про виконання судового рішення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 та закінчення, у зв`язку з цим, виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважила, що закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, а тому вважає рішення державного виконавця правомірними, а вимоги скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник боржника надав заперечення проти скарги, просив відмовити у її задоволенні. Зауважив, що рішення суду виконано. ОСОБА_1 було вселено у спірний будинок та надано ключі від нього, про що свідчить акт державного виконавця від 03.08.2018. У зв`язку з виконанням, державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, така скасована не була, а отже у виконавця відсутні законні підстави для повторного прийняття виконавчого документа до виконання. Крім того, представник боржника, посилався на пропущення стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (повторно, за заявою від 11.01.2020).

В судовому засіданні учасники кожен окремо надали пояснення, які відповідають доводам, викладеним за змістом їх письмових заяв по суті справи.

Заслухавши учасників, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що у Шосткинському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні перебувало виконавче провадження №56689413 з примусового виконання виконавчого листа № 589/1580/16-ц, виданого 05.05.2017 Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про вселення ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту від 03.08.2018, що наявний в матеріалах вказаного виконавчого провадження, ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_1 .

21.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Згідно ч. 2 ст. 67 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Слід зауважити, що докази виконання судового рішення в частині вселення ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , в матеріалах виконавчого провадження відсутні і суду таких надано не було.

11.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС з заявою про пред`явлення виконавчого документа до виконання в частині, що не була виконана вселення його до будинку АДРЕСА_1 .

15.01.2020 виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову.

Вважаючи таке рішення (повідомлення) незаконними, заявник звернувся до суду із даною скаргою.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В свою чергу, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Оскаржуване рішення державного виконавця (повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання) обґрунтовано посиланням на положення ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

В свою чергу, пунктом 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (на який посилався у своїй постанові виконавець, як на підставу закінчення виконавчого провадження) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, встановлено, що судове рішення виконано лише частково, а саме в частині зобов`язання боржника передати стягувачу ключі від будинку, при цьому рішення в частині вселення останнього залишилось невиконаним, що свідчить про передчасність закінчення виконавцем виконавчого провадження та невідповідність цього рішення вимогам п. 9 ст. 39 Закону.

В цьому контексті слід акцентувати увагу на тому, що вказане порушення могло бути усунуте начальником відділу ДВС, який в силу приписів ч. 3 ст. 74 Закону здійснює контроль за рішеннями, діями державного виконавця, який йому безпосередньо підпорядковується, та наділений правом скасувати його постанову, якщо вона суперечить вимогам закону.

Закінчення виконавчого провадження, за відсутності підстав для такого, потягло за собою порушення прав стягувача, а в подальшому призвело до прийняття неправомірного рішення - повернення виконавчого документу без прийняття до виконання у січні 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 УПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірним рішення, прийнятим державним виконавцем, у вигляді Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.01.2020.

Між тим, що стосується вимоги про зобов`язання посадових осіб відділу ДВС прийняти на виконання виконавчий лист (за заявою ОСОБА_1 від 11.01.2020), слід зауважити, що суд не має права зобов`язувати посадових осіб органів державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, інакше це буде втручанням суду у дискреційні повноваження державного виконавця.

Разом з тим, зобов`язання державного виконавця розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2020 про пред`явлення виконавчого документа до виконання, за встановлених обставин, якнайкраще сприятиме відновленню порушених прав боржника та відповідатиме приписам ч. 2 ст. 451 ЦПК України.

Що стосується доводів представника боржника щодо порушення стягувачем (у січні 2020 року) строку звернення виконавчого листа до виконання, то такі, в силу встановлених судом обставин, є неспроможними, з огляду на переривання цього строку, внаслідок пред`явлення виконавчого листа до виконання та його повернення стягувачу у серпні 2018 року, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене, скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76, 77, 80, 81, 258-261, 447, 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати рішення, прийняте старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Луппа Н. І., у вигляді Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.01.2020 неправомірним.

Зобов`язати посадових осіб Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) розглянути заяву ОСОБА_1 про пред`явлення виконавчого документа до виконання від 11.01.2020.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шосткинський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.В.Прачук