Номер провадження: 22-ц/813/757/20
Номер справи місцевого суду: 495/5269/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мишко В.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

Секретаря судового засідання Ющак А.Ю.

За участю представника відповідача

ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Білгорорд-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування та РСКП Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації, зняття з реєстраційного обліку, виселення та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

07 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами, котрі уточнив в ході розгляду справи та послався на те, що 24.03.2006 року він вселився та проживав в квартирі АДРЕСА_1 на підставі укладеного договору піднайму з ОСОБА_7 від 13.12.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Рішенням Білгород-Дністровської районної ради № 400-ХХІІІ від 27.04.2001 року «Про передачу об`єктів соціальної сфери, які не увійшли до статутного фонду ВАТ імені 28 червня, в оперативне управління ВАТ імені 28 червня» було передано в оперативне управління вказаному товариству з попередженням про відповідальність щодо неправомірного використання вказаних об`єктів без письмової згоди з районною радою.

05.11.2008 року між ним та ВАТ імені 28 червня укладений договір найму житлового приміщення, а саме : квартири АДРЕСА_1 .

15.10.2010 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

15.12.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення скасовано та ухвалене нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської районної ради Одеської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, визнання права власності відмовлено.

05.01.2016 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що цей правочин не відповідає вимогам частини 5 ст.203 ЦК України так як не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а тому є фіктивним, позивач просив суд:

- визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , виданий 05.01.2016 року, видавник: Приватний нотаріус Ковтунович О.П., зареєстрований в реєстрі за № 1;

- скасувати реєстраційний запис про право власності ОСОБА_1 , (зареєстрований КП «Білгород-Дністровське МБТІ» 16.03.2011 року, номер запису: 5186 в книзі 63, реєстраційний номер: 29314113) на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27765439 від 05.01.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Ковтунович О.П., Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області та реєстраційний запис про право власності № 12896181;

- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 2005 року народження з квартири АДРЕСА_1 ;

- виселити ОСОБА_5 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 2005 року народження;

- виселити ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- виселити ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- вселити ОСОБА_4 в квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2017 рокупозовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , законним представником якого є ОСОБА_5 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування та РСКП Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації, зняття з реєстраційного обліку, виселення та вселення задоволено частково.

Договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 05.01.2016 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П., за реєстровим № 1, бланк серії НАТ № 223548 визнано недійсним.

Рішення приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 27765439 від 05.01.2016 року, стосовно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та відповідний запис про право власності номер 12896181 скасовано.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2017 рок, залишити без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , треті особи - ВК Білгорорд-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування та РСКП Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп» не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Стрезєв А.І. заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

Судова колегія відмовляє в заявленому клопотанні в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердждення заявленного клопотання

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначає, що договір найму квартири з ОСОБА_4 є нікчемним, так як являючись безстроковим нотаріально не посвідченим у відповідності до вимог ст. 793 ЦК України, а отже не породжує для позивача будь-яких правових наслідків.

Власником будинку, в якому знаходиться спірна квартира є Білгород-Дністровська районна рада, а управління будинком доручено Районному спеціалізованому комунальному підприємству Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп», котре не заперечує щодо володіння спірним майном ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає ті ж обставини, що і в позовній заяві. Посилається на презумпцію наймача спірної квартири, котрі встановлені рішенням апеляційного суду від 15.12.2015 року та на те, що після скасування рішення суду про визнання за права власності за ОСОБА_1 вона відчужила спірну квартиру. Підставою для її реєстрації в спірній квартирі стало саме скасоване в подальшому зазначене рішення.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору купівлі - продажу судовим рішенням встановлено незаконність набуття права власності ОСОБА_1 та скасовано документ на підставі якого за нею було зареєстровано право власності, а тому вона не мала права на продаж спірної квартири.

Одночасно позивач у відзиві посилається на неправомірність посилання в апеляційній скарзі на те, що договір наймі спірної квартири підлягає нотаріальному посвідченню так як він укладений на невизначений строк. При цьому посилається на ст.ст.822,823 ЦК України , якими передбачено можливість укладення безстрокового договору та вважається укладеним на 5 років.

Посилаючись на те, що вказаний договір укладений у відповідності до закону, наймодавець не попередив його про відмову від укладення на новий термін, а тому він автоматично пролонгований новим строком і на тих самих умовах.

Звертає увагу суду на те, що рішенням Білгород_Дністровським судом від 12.03.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ВАТ "Імені 28 Червня", ОСОБА_4 про визнання недійсним договору найму житлового приміщення-відмовлено.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до вимог частини 1 ст.367 ЦПК України та відзив на неї дійшла наступного.

Визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та скасовуючи рішення приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 27765439 від 05.01.2016 року, стосовно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідний запис про право власності номер 12896181 районний суд виходив з вимог ст.203,215 ЦК України, посилаючись на порушення вимог закону, допущені стороною під час укладення правочину. Зокрема посилається на те, що ОСОБА_4 є наймачем спірної квартири та встановлюється безумовний правовий захист майна від позбавлення права користування спірним житлом.

Не спростовуючи право ОСОБА_4 на захист порушених прав, судова колегія не може погодитись з наступним.

Предметом заявлених вимог позивача ОСОБА_4 є визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав його фіктивності.

Рішенням Білгород-Дністровської районної ради № 400-ХХІІІ від 27.04.2001 року «Про передачу об`єктів соціальної сфери, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «імені 28 червня», в оперативне управління ВАТ імені 28 червня» будинок по провулку Приморському,3 в місті Білгород-Дністровському Одеської області було передано в оперативне управління ВАТ імені 28 червня» з попередженням про відповідальність щодо неправомірного використання вказаного об`єкту без письмової згоди з районною радою (т.1 а.с.132-134).

Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 року № 908/68 (з подальшими змінами та доповненнями), управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства відповідно до принцип у забезпечення ефективності використання та збереження державного майна, здійснення заходів контролю.

13.12.2005 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ВАТ «імені 28 червня» було укладено договір піднайму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.135).

24.03.2006 року, ОСОБА_7 (основний квартиронаймач житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ) помер, проте ОСОБА_4 продовжував мешкати та бути зареєстрованим за вказаною адресою.

05.11.2008 року між ВАТ «імені 28 червня» (наймодавець) та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . У відповідності до пунктів 1.5-1.6 Договору, приміщення надається у найм на безоплатній основі та даний договір є безстроковим (т.2 а.с.91).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2010 року по справі № 2-67 було визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2010 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської РР про відшкодування майнової та моральної шкоди, визання права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено (т.1 а.с.139-140).

Ухвалою Вищого спеціалізовного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_9 , відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 15.12.2015 року залишено без змін (т.2 а.с.72-73).

Між тим, 05.01.2016 року (вже після скасування судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності), між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.171-174).

При цьому, підставою для реєстрації права власності на квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 стало рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-67 від 15.10.2010 року, яке в розумінні статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виступило як правовстановлюючий документ.

Однак, дане рішення (підставу для реєстрації права власності) на момент укладення 15.01.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.12.2015 року.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ :

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У контексті статті 31 ЦПК України у зазначеній редакції саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Колегія суддів з наявних матеріалів справи не встановила введення в оману (до або в момент укладення угоди) будь якої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; приховування справжніх намірів учасників правочину.

На час відчуження майна стосовно відповідачів не було порушено кримінальної справи, не заявлено цивільного позову з відповідним забезпеченням цього позову.

Одночасно судова колегія не приймає і доводи апеляційної скарги, що договір найму квартири з ОСОБА_4 є нікчемним так як стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує,змінює або припиняє цивільні пава й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010/провадження № 14-308цс18).

Надані в суд апеляційної інстанції докази щодо вилучення спірної квартири з оперативного управління ВАТ "Імені 28 червня" не приймаються до уваги, так як не стосуються предмету спору.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У контексті статті 31 ЦПК України у зазначеній редакції саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи.

Таким чином судова колегія дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, що відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в заявлених вимогах за недоведеностю фіктивності договору купівлі-продажу.

Тому позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами з інших підстав.

Законність та обґрунтованість судового рішення в частині- відмови у знятті з реєстраційного обліку, виселення та вселення, не перевіряється за відсутності апеляційної скарги.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2017 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації - скасувати та в цій частині прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Білгорорд-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування та РСКП Білгород-Дністровської районної ради «Білгород-Дністровський райбудгосп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстраці - залишити без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.10.2020 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра