Номер провадження: 22-ц/813/2612/20
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Прохорова П.А.,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу посилаючись на те, що разом із ОСОБА_4 вони проживають як чоловік та дружина з 1994 року, разом виховують двох спільних синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, заявниця посилалася на необхідність встановлення факту проживання однією родиною через те, що ОСОБА_4 на день звернення до суду із заявою тяжко хворів, при цьому заявник та зацікавлена особа офіційно зареєстрували шлюб лише 12 серпня 2016 року, а тому встановлення юридичного факту у судовому порядку забезпечить інтереси родини та дозволить в подальшому отримати спадок (а. с. 2-4 т. 1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 1994 року по 12 серпня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, а заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилається на те, що у період з 2000 року по квітень 2016 року із ОСОБА_4 однією сім`єю проживала саме вона, та для встановлення факту проживання однією родиною, нею був поданий позов до суду (а. с. 65-68 т. 1).

Також на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року була принесена апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , в якій останні просять рішення суду скасувати, та постановити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме, на думку апелянтів, судом не було враховано, що із заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається спір про право, а тому суд мав відмовити у відкритті провадження у справі (а. с. 104-105 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05 вересня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 було закрито.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Верховного суду від 15 травня 2019 року, касаційні скарги ОСОБА_8 еухіної А.Є. та ОСОБА_2 задоволені частково, постанова апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2018 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами автоматичного розподілу судової справи визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Кравець Ю.І. (а.с. 203 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2019 року прийнято до провадження апеляційні скарги Леухіної А ОСОБА_9 та ОСОБА_2 по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (а.с. 204-205 т. 3).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 року судді Журавльов О.Г., Кравець Ю.І., які входили до складу колегії суддів були замінені суддями Цюра Т.В. та Сегеда С.М. на підставі п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами (а.с. 41-43 т.3).

Сторони про розгляд справи на 15 квітня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 55 т. 3).

Від ОСОБА_1 , адвоката Карпенко В.І., представника ОСОБА_3 , адвоката Веселової О.О., представника ОСОБА_2 на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 63-70 т. 3).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_10 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що вимога про встановлення юридичного факту належним чином підтверджена доказами, які містяться в матеріалах справи, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1994 року по 12 серпня 2016 року впливає на права заявника щодо отримання спадщини та виникнення правових підстав для подальшого вирішення питання про поділ сумісно нажитого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майна.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 4 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справу в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

За ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Отже, обов`язком суду при розгляді справи окремого провадження є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Як роз`яснено в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась з заявою про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , посилаючись на необхідність встановлення такого факту через те, що ОСОБА_4 на день звернення до суду з заявою тяжко хворів, а тому встановлення юридичного факту у судовому порядку забезпечить інтереси родини та дозволить в подальшому отримати спадок.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с. 79 т. 1).

Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , (а.с. 71, 72, 73, 74, 75, 76 т.1).

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси з грудня 2016 року перебуває справа № 522/23712/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення факту родинних стосунків, визнання недійсним заповітів, визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним договорів іпотеки (а.с. 80 т. 1).

Також у провадженні Приморського районного суду м. Одеси з травня 2018 року перебуває справа № 522/8008/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_13 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно (а.с. 43 т. 2).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право на спадщину.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначені вимоги процесуального права районний суд не врахував та помилково вирішив спір по суті.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_14 є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про скасування судового рішення та відмови в задоволенні заяви, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормі процесуального права.

Оскільки, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_3 право на звернення до суду на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 294, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 (зацікавлена особа - ОСОБА_4 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра