справа № 462/6608/20
УХВАЛА

23 жовтня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про зміну договору, визнання боргових зобов`язань спільним сумісним зобов`язанням, поділ майна, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бєлік А.С., який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги, подав до суду позов, в якому просить змінити попередній договір від 20.01.2020 р., укладений між приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований в реєстрі № 31, шляхом включення позивача ОСОБА_1 стороною 3, в пунктах: 1.5; 2.1; 2.2; 2.3; 2.4; 2.6; 3.2; 3.3; 4.2; 4.3; 4.4; 4.5; 4.6; 5.2; 5.4; 7.4; 7.8; 7.10 попереднього договору від 20.01.2020 р. слова «Сторона-2» замінити словами «Сторона-2 та Сторона-3». Сплачені кошти за вищенаведеним попереднім договором від 20.01.2020 р. визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати боргові зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та ОСОБА_3 спільним сумісним зобов`язанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_4 автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2013 р.в., д/н НОМЕР_1 спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності по Ѕ частині автомобіля, припинити право спільної сумісної власності

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суддя дійшов висновку про те, що позивач не дотримався правил визначення підсудності, передбачених ЦПК України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Також, згідно роз`яснень у п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тким чином, тлумачення положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України свідчить про те, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням).

Так, згідно умов попереднього договору від 20.01.2020 р., укладеного між приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. сторони зобов`язалися укласти у майбутньому договір купівлі-продажу щодо об`єкта нерухомості квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, враховуючи викладене, а також те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, суддя приходить до переконання, що підсудність справи (заяви) повинна визначатись за виключними правилами підсудності.

Таким чином встановлено, що справа не належить до територіальної підсудності Залізничного районного суду м. Львова, а належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме: Дніпровського районного суду м. Києва, за місцезнаходженням нерухомого майна, право на яке є предметом попереднього договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі наведеного суддя приходить до висновку, про необхідність передачі матеріалів позовної заяви з додатками за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дніпровського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 258-261 ЦПК України, -

постановив:

справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про зміну договору, визнання боргових зобов`язань спільним сумісним зобов`язанням, поділ майна передати за підсудністю на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва (02105, м. Київ, вул. Сергієнка, 3).

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз