Справа № 199/3498/20
(2/199/1578/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання доходу таким, що не отримано, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що у грудні 2014 року він на прохання відповідача, зареєструвався, як приватний підприємець та надав йому установчі документи ПП ОСОБА_3 , банківську картку «Приватбанк» для здійснення фінансових операцій та печатку ПП ОСОБА_3 . З моменту державної реєстрації приватного підприємництва позивач жодного разу не підписував ніяких угод з контрагентами, не користувався банківською карткою, не готував та не подавав фінансову та податкову звітність. Чи здійснював якусь діяльність відповідач від імені ПП ОСОБА_3 - йому не було відомо. Згідно установчих документів ПП ОСОБА_3 мало право здійснювати таку діяльність: неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля фармацевтичними товарами (основний); оптова торгівля хімічними продуктами; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Ніяких грошових коштів від відповідача за надання документів ПП ОСОБА_3 та банківської картки він не отримував. З 2014 року та по теперішній час позивач офіційно працевлаштований, отримує дохід тільки за місцем роботи. У зв`язку з тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей, при перевірці його доходів державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпро було виявлено, що у період з 01.01.2015 по 01.01.2017 року ПП ОСОБА_3 здійснював діяльність, підписував договори про поставку медичних препаратів та медичного обладнання та отримував дохід.

Згідно з розрахунком заборгованості, який було надано позивачу у Амур-Нижньодніпровському районному відділу державної виконавчої служби м. Дніпро, за ПП ОСОБА_3 рахується дохід за 2015 рік у розмірі 422161,03 грн., а за 2016 рік - дохід в розмірі 222854 грн.25 коп., з яких в якості аліментів позивачу нараховано кошти в розмірі 140720 грн. 34 коп. та 74284 грн. 75 коп. відповідно. Але ж фактично з моменту реєстрації ПП ОСОБА_3 у грудні 2014 року і до закриття підприємницької діяльності 10 березня 2017 року він жодного доходу не отримував. Як зазначає позивач, відповідач своїми діями порушив майнові права позивача, оскільки від імені ПП ОСОБА_3 він здійснював підприємницьку діяльність і обіцяв, що при наявності доходу, він буде сплачувати присуджені позивачу аліменти на утримання дітей, але цього не виконав, про наявність доходу позивача не повідомив, із доходу за 2015-2016 роки аліменти не сплатив, що в подальшому призвело до виникнення заборгованості по аліментам та обмеження прав позивача. У зв`язку з чим позивач просив суд винести рішення, яким визнати дохід ПП ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 по 10.03.2017 року у сумі за 2015 рік у сумі 422161,03 грн., а за 2016 рік - дохід в сумі 222 854 грн.25 коп. таким, що не отримано позивачем.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач з 09.12.2014 року по 10.03.2017 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що здійснює оптову торгівлю фармацевтичними товарами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У позивача, як ФОП, був відкрити й рахунок у ПАТ «Приватбанк».

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчивши матеріали справи, судом не встановлена дійсність факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача відповідачем. Позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставини викладені у позовній заяві, не надав доказів порушення, невизнання або оспорення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем, як того вимагає ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання доходу таким, що не отримано - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: