КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/449/20-ц Головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
Провадження № 22-ц/824/8437/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян»на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, Державне підприємство «Сетам», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року представникТОВ «Аріян» - адвокат Філатова Т.М. звернулася до суду з указаною вище заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, а саме:

1) накласти арешт на нерухоме майно, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме: нежилі приміщення (в літ. А): приміщення групи № 10, приміщення №№ 1-8 (групи приміщень № 11), приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 14) загальною площею 121,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежиле приміщення № 71 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; та нерухоме майно, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Аріян», а саме: нежиле приміщення (СТО-КАФЕ) літ. А площею 42,9 кв. м, літ. Б площею 30,9 кв. м, літ А площею 125,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , до набрання законної сили остаточним рішенням суду у справі;

2) зупинити вчинення виконавчих дій приватним виконавцем Телявським А.М, що проводяться в рамках виконавчого провадження № 606744836, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. № 2132 від 19 листопада 2019 року, та виконавчого провадження №60027642, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Журавльової Л.М. № 697 від 9 вересня 2019 року, які були об`єднанні у зведене виконавче провадження № 60675083;

3) зобов`язати ДП «Сетам» зупинити реалізацію арештованого майна: нежилого приміщення (СТО-КАФЕ) літ. А площею 42,9 кв. м, літ. Б площею 30,9 кв. м, літ А площею 125,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ТОВ «Аріян» на праві власності та виставлене на аукціон 2 січня 2020 року під номером лоту 392854 за заявкою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. в рамках виконавчого провадження № 60027642.

На обґрунтування заяви представник зазначила, що права ТОВ «Аріян» порушені внаслідок незаконних дій відповідача та третіх осіб при вчиненні виконавчих написів №№ 697, 698 від 9 вересня 2019року та № 2132 від 19 листопада 2019 року і як наслідок протиправно позбавлено права власності на нерухоме майно в межах виконавчого провадження, що здійснюється приватним виконавцем Телявським A.M. Заявник має намір оскаржити зазначені виконавчі написи в суді як з підстав порушення приватними нотаріусами процедури вчинення виконавчих написів, так і з підстав неправомірності вимог ОСОБА_1 в частині розміру заборгованості, з якими останній звернувся до нотаріусів. Однак, в порядку виконання виконавчих написів стягувач вже набув право на два об`єкти нерухомості, які належали товариству, а торги з реалізації третього об`єкту призначені на 2 січня 2020 року. Зазначене нерухоме майно може бути відчужене новим титульним власником іншим особам в будь-який час, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання потенційного рішення суду про задоволення майбутнього позову. Крім того, існують обґрунтовані ризики втрати останнього майна товариства, відтак з метою ефективного захисту його порушених прав та інтересів, необхідно зупинити вчинення виконавчих дій та зупинити реалізацію арештованого майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року у задоволенні заяви ТОВ «Аріян» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмови у забезпеченні позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, заявник через представника - адвоката Філатову Т.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що при оцінці співмірності заходів забезпечення позову із намірами заявника щодо подання позову про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, останній просив суд оцінити співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову (обмежене право володіння та користування спірним майном) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. Так, у разі задоволення місцевим судом позову щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, заявнику доведеться вчиняти певні дії по поверненню нерухомого майна, звільнення від обтяжень, здійснених 16 грудня 2019 року у вигляді передання в іпотеку ОСОБА_2 або ж звернення до суду з іншим позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, в разі подальшого відчуження нерухомого майна іншим особам. Звертає увагу, що позовні вимоги про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню є немайновими позовними вимогами. Судове рішення у разі задоволення таких вимог, не вимагатиме примусового виконання. Тому в даному випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись. В таких немайнових спорах має досліджуватись питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі може нівелювати ефективність судового захисту шляхом прийняття рішення у разі задоволення позовних вимог, адже у разі повного виконання спірних виконавчих написів, таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких заявник має намір звернутися з відповідним позовом до суду. Крім того, нормами частини другої статті 386 ЦК України передбачено, що власник має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення. Враховуючи те, що на час розгляду справи розпочато процедуру виконання спірних виконавчих написів, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, саме застосування таких заходів забезпечення позову, про які вона просить суд, є співмірним та адекватним позовним вимогам, забезпечить збалансованість інтересів сторін справи та ефективний захист порушених прав позивача в межах одного судового провадження.

Отже, ТОВ «Аріян» в апеляційному порядку оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову лише в частині відмови у накладенні арешту на нерухоме майно, а в частині відмови в зупиненні вчинення виконавчих дій та в зупиненні реалізації арештованого майна це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Телявський А.М.просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Свої заперечення мотивував тим, що подані заявником докази на підтвердження необхідності забезпечення позову є неактуальними та безпідставними, оскільки станом на момент звернення до суду майно, на яке він просив накласти арешт, передано стягувачу в рахунок погашення боргу 21 листопада 2019 року, а електронні торги щодо арештованого майна - нежилого приміщення (СТО-КАФЕ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , мали б відбутися 2 січня 2020 року, тоді як заявник звернувся до суду лише 10 січня 2020 року, а відтак суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішувати питання щодо проведених торгів в межах забезпечення позову. Таким чином, задоволення заяви позивача, виходячи з мотивів, на які він посилається, є безпідставним, оскільки таке забезпечення позову жодним чином не впливає на можливість забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача. Суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам, та оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, а тому правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Карапетян А.Р. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на правомірність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно.

Свої заперечення мотивував тим, що ТОВ «Аріян»позбавлене права звертатись до суду з позовом, який просить забезпечити, оскільки вже реалізувало своє право на звернення до суду із позовами до того ж відповідача, з тим самим предметом і з тих самих підстав, а саме: у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувають цивільні справи за позовами заявника про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. № 2132 від 19 листопада 2019 року та виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Журавльової Л.M. № 697 від 9 вересня 2019 року. Щодо виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Журавльової Л.M. № 698 від 9 вересня 2019 року, то постановою приватного виконавця Телявського A.М. зазначений виконавчий напис було повернуто стягувачу, а виконавче провадження завершено. З наведеного вбачається, що ТОВ «Аріян» явно зловживає своїми процесуальними правами, зазначаючи про намір звернутись до суду з позовами, які вже розглядаються іншим судом. Виходячи із положень статті 150 ЦПК України, при оскарженні виконавчого напису нотаріуса допускається лише один вид забезпечення позову - зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, проте у своїй апеляційній скарзі заявник такого виду забезпечення позову не просить застосувати. Також звертає увагу на те, що заявник просить накласти арешт на нерухоме майно, яке йому не належить, при цьому має намір звернутися до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тобто, вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник не є співмірним з обраним способом захисту, про що суд першої інстанції правомірно зазначив в ухвалі.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена вимога щодо накладення арешту на нерухоме майно майбутнього відповідача ОСОБА_1 не може бути задоволена, оскільки представник ТОВ «Аріян» не обґрунтував, що невжиття таких заходів як арешт майна, може утруднити виконання рішення щодо скасування виконавчих написів. При цьому вимога про накладення арешту на майно ТОВ «Аріян» є необгрунтованою, оскільки це майно перебуває під арештом, а відтак відсутні загрози його незаконного відчуження. Крім того, предметом позову може стати оскарження виконавчих написів, за якими визначено стягнення суми коштів, а не майно боржника.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться чи буде знаходитися справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом майбутнього позову ТОВ «Аріян» до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Журавльова Л.М., приватний нотаріус КМНО Рогач В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., ДП «Сетам», можуть бути вимоги про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів №№ 697, 698 від 9 вересня 2019року та № 2132 від 19 листопада 2019 року про стягнення із ТОВ «Аріян» на користь ОСОБА_1 грошових коштів: у розмірі 220 160,57 дол. США (еквівалент 5 521 627,10 грн) за кредитним договором № СМ-007/004/2005 від 8 грудня 2005 року (з додатковими угодами), а також договору № 205-20-08/19 про відступлення прав вимоги від 20 серпня 2019 року; у розмірі 145 908,19 дол. США (еквівалент 3 659 377,41 грн) за кредитним договором № СМ-SМE004/358/2007 від 18 грудня 2007 року (з додатковими угодами), а також договору № 204-20-08/19 про відступлення прав вимоги від 20 серпня 2019 року; у розмірі 12 409 056,30 грн за кредитним договором СМ-SМE004/358/2007 від 18 грудня 2007 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК», громадянином Ісламської республіки Іран ОСОБА_3 та ТОВ «Аріян», договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № СМ-SME 004/358/2007 від 18 грудня 2007 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», 19 серпня 2019 року, договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № СМ-SME 004/358/2007 від 18 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб», 20 серпня 2019 року та договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № СМ-SME 004/358/2007 від 18 грудня 2007 року, укладеного між ТОВ «Перший інвестиційний клуб» та громадянином України ОСОБА_1 20 серпня 2019 року.

У заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви представник ТОВ «Аріян» - адвокат Філатова Т.М. просила, зокрема: накласти арешт на нерухоме майно, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме: нежилі приміщення (в літ. А): приміщення групи № 10, приміщення №№ 1-8 (групи приміщень № 11), приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 14) загальною площею 121,10 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежиле приміщення № 71 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; та нерухоме майно, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Аріян», а саме: нежиле приміщення (СТО-КАФЕ) літ. А площею 42,9 кв. м, літ. Б площею 30,9 кв. м, літ А площею 125,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , до набрання законної сили остаточним рішенням суду у справі.

Так, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Аріян» має намір пред`явити до суду позов немайнового характеру про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, однак у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви порушує питання про накладення арешту на нерухоме майно, яке було звернуто приватним виконавцем у рахунок погашення боргу за вказаними виконавчими документами.

Виходячи виключно з того позову, який має намір подати ТОВ «Аріян» і який наперед міг бути забезпечений судом вжитим заходом забезпечення, рішення про задоволення такого позову не підлягатиме примусовому виконанню, відповідно і не створить ситуацію неможливості його виконання.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що незастосування вказаних у заяві позивача заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки запропонований заявником вид забезпечення позову не співвідноситься із позовними вимогами.

За змістом поданої заяви, предметом позову може стати оскарження виконавчих написів, за якими визначено стягнення саме суми грошових коштів за кредитними договорами, а не майна боржника.

Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно майбутнього відповідача ОСОБА_1 , оскільки він є цілком недоречним, необґрунтованим та неспівмірним видом забезпечення позову у справі, а представник ТОВ «Аріян» не обґрунтувала належним чином, що невжиття таких заходів як арешт майна, може утруднити виконання рішення щодо скасування виконавчих написів.

При цьому вимога про накладення арешту на майно самого ТОВ «Аріян» є необгрунтованою, оскільки це майно вже перебуває під арештом, а відтак відсутні загрози його незаконного відчуження.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу або інших осіб, зокрема титульного власника нерухомого майна.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, спосіб забезпечення позову, визначений у пункті 6 частини першої статті 150 ЦПК України, є спеціальним та застосовується у разі оскарження позивачем виконавчого документа, зокрема виконавчого напису нотаріуса, однак така вимога заяви, що не була задоволена судом першої інстанції, в апеляційній скарзі не порушується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

В оцінці доводів сторін, апеляційним судом також встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/16232/19 за позовом ТОВ «Аріян» до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Рогач В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., ДП «Сетам», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та цивільна справа № 369/6355/20 за позовом ТОВ «Аріян» до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Журавльова Л.М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

У межах даних справ судами вже вирішено питання про забезпечення таких позовів, а саме: постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року у справі № 369/16232/19 скасовано та постановлено нову про часткове задоволення заяви ТОВ «Аріян» про забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2132 від 19 листопада 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. При цьому у решті вимог заяви, в тому числі вимоги про накладення арешту на нерухоме майно відмовлено з підстав її не співмірності позовним вимогам.

Також ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 червня 2020 року у справі № 369/6355/20 заяву ТОВ «Аріян» про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Журавльової Л.М. № 697 від 9 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 60027642 до набрання законної сили рішенням у справі про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

ЄСПЛ вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аріян» залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній