СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/8308/20
пр. № 2/759/4002/20
21 вересня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
у травні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту укладеного між ТОВ «ФК Горизонт» і ОСОБА_1 неукладеним та нікчемним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2019 р. позивач скористалася фінансовими послугами відповідача та отримала у нього на свої споживчі потреби грошові кошти у розмірі 1600 грн 00 коп., однак як згодом вияснилося з боку відповідача, як фінансової установи, при укладанні спірного договору по відношенню до позивача було допущено низку істотних порушень правових норм, зокрема, відповідачем не було надано позивачу ще до укладення договору інформацію стосовно послуг кредитної установи та умов конкретного договору, що регулюється п. 9-1 ч. 1 ст. 6, ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 8, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, тобто відсутня інформація про реальну річну ставку кредиту, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та визначається ст. 8 цього Закону, саме наявність цієї інформації дозволяє зробити висновок щодо витрат з кредитом, оскільки розробляється вона не за бажанням кредитора, а у відповідності до методики, що затверджена законодавством України, крім цього відповідачем порушено ч. 4, 5, 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» так як кредитор жодного разу не надав інформацію про платежі за кредитом у взагалі та у належній формі тощо, внаслідок чого позивач не могла надати підтвердження про ознайомлення з інформацією у письмовій формі, а також відповідачем не дотримано вимог щодо форм і змісту договору, оскільки законом не передбачено , щоб вказаний договір укладався шляхом приєднання споживача до публічного договору, який оприлюднено на сайті кредитора, а тому відповідачем порушено принцип рівності сторін договору, недостатньої інформації щодо умов кредитування, приховування від споживача несправедливих умов кредитування.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2020 відкрито провадження загальне позовне провадження (а.с. 24).
Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 12.08.2020 надіслала до суду пояснення в яких додатково зазначила, що у відповідача відсутні докази укладення з позивачем цієї угоди та докази про надання персональних даних з використанням електронних документів та з накладанням електронних підписів на цих документах. Просила слухати справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги (а.с. 28-29).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суд не повідомив (а.с. 27).
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що в інтересах ОСОБА_1 адвокатське бюро Олександра Осіпова надсилався адвокатський запит до ТОВ «ФК «Горизонт» з метою отримання інформації та копії документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги (а.с. 14, 15).
Крім цього адвокатське бюро Олександра Осіпова здійснювався адвокатський запит 04.12.2019 №К-0412/19-1 до Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з метою отримання інформації та копії документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги (а.с. 16-20).
У відповідь на адвокатський запит від 05.014.2020 №К-504/20-1МЦТ України повідомило, ТОВ «ФК Горизонт» до Довірчого списку не вносилось (а.с. 34).
Згідно із ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 3 статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.
Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.
Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».
Позивач не надає жодного належного і допустимого доказу для доведення укладення між нею та відповідачем договору про надання фінансових послуг,, отримання грошових коштів, та доказів які б слугували, що між сторонам дійсно склалися правовідносини фінансового характеру.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.
Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами 1166, 1167 ЦК; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд , -
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 25.09.2020.