Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/632/19

Провадження №2/377/7/20

13 жовтня 2020 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., з участю секретаря судових засідань Ахутіної А.А., Маряхіної І.В., за участі сторін: позивача - ОСОБА_1 , її представника адвоката Прокопенко О.П., відповідача - ОСОБА_2 , її представника адвоката Дроботущенко О.П., третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - про визначення розміру спадкової частки,

та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

21 серпня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визначити, що частка, яка залишилася як спадок після смерті її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, складає:

Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка була набута у спільну сумісну власність у відповідності до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим № 856, на ім`я ОСОБА_8 , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агенство з розвитку бізнесу у м. Славутичі».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_9 , позивача у справі, народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, долученої до матеріалів справи. З його батьком, ОСОБА_10 , вони були розлучені з 23 липня 1986 року, і з того періоду часу стосунків не підтримували. 11 листопада 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між сином позивачки - ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання дітей в них не має. Під час шлюбу сином позивача - ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за 856, на ім,я його дружини було набуто у приватну власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . 30 травня 2005 року право власності ОСОБА_8 на дану квартиру було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу» у м. Славутичі. З моменту набуття правовий статус даного житлового приміщення та його власники не змінювалися. ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області помер син ОСОБА_7 . Після смерті сина за заявою позивача 13 серпня 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа, спадкодавець ОСОБА_7 . За життя син позивача - ОСОБА_7 ніякого заповіту не складав. Серед спадкоємців першої черги за законом на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_7 , є тільки його мати - ОСОБА_12 . Після його смерті виникло питання щодо прийняття та оформлення спадщини, до якої відноситься його доля (частка) у набутій ним у спільну сумісну власність під час шлюбу з ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 . При зверненні до державного нотаріуса з питання оформлення спадщини позивача поставили до відома, що вона, як спадкоємець за законом, не зможе оформити своє право на спадщину у вигляді частки у вищезазначеному об`єкті нерухомого майна так як за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 квітня 2005 року не було визначено розмір частки (долі) кожного з подружжя, а сам договір був оформлений на ім`я його дружини ОСОБА_8 , на яку і було зареєстровано право власності на квартиру. Тому для вирішення цього питання позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. ( т.1 а.с. 25).

19 грудня 2019 року від відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що повністю не визнає позовні вимоги ОСОБА_9 , мотивуючи тим, що ствердження ОСОБА_9 , що квартира АДРЕСА_1 , набута за час шлюбу у приватну власність її сином ОСОБА_7 та нею, має статус спільної сумісної власності подружжя, є безпідставними. Вважає, що позивачем ОСОБА_9 не надано доказів наявності у подружжя станом на 19.04.2005 року достатніх коштів для придбання у власність вказаної квартири. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. ОСОБА_7 своїми коштами і працею не приймав участі у придбанні 19.04.2005 року вищезазначеної квартири. Шлюб між ними був укладений 11.11.1999 року, коли він перебував під вартою у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Вироком Славутицького міського суду ОСОБА_7 було засуджено за ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі він пропрацював тільки два тижні, не працював рік. Працевлаштувався 11.11.2002 року та звільнився через шість місяців, 30.05.2003 року, рік не працював, з 19.05.2004 року по 26.10.2004 року отримував виплату допомоги по безробіттю в Славутицькому міському центрі зайнятості. Пропрацювавши рік з листопада 2004 року по листопад 2005 року в ПП «Дар», ОСОБА_7 не працював шість років поспіль, до 27.08.2010 року, звільнився 31.12.2011 року. З 12.01.2012 року по 05.11.2012 року знов отримував допомогу по безробіттю. З 06.11.2012 року попрацював до 06.02.2018 року, з 16.02.2018 року пропрацював до 31.10.2018 року. Наведеним підтверджується, що за вказаний період, в тому числі за час шлюбу з 11.11.1999року по 19.04.2005року, дату придбання квартири, ОСОБА_7 працював лише незначний період, на низькооплачуваних робочих посадах, жодних збережень не мав, все витрачав на свої особисті потреби. Їх сім`я існувала в основному за рахунок її праці, також за рахунок доходів її сестри ОСОБА_3 та їх з нею батьків. 14.06.2003 року ОСОБА_3 продала квартиру і позичила їм 10500 гривень, що було еквівалентом 2000 доларів США. Борг повертала відповідачка сама, оскільки ОСОБА_7 без поважних причин не працевлаштовувався на роботу. 19.04.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_13 продали квартиру АДРЕСА_2 та в цей же день була придбана інша квартира, а саме квартира АДРЕСА_1 , у придбанні якої відповідачка ОСОБА_8 вложила особисто 37000 гривень, а ОСОБА_3 оплатила другу половину вартості цієї квартири, в розмірі 37000 гривень. Загалом продавцю за дану квартиру було сплачено 74000 гривень. Після розлучення ОСОБА_7 не висував жодних вимог визначення розміру його частки у вищезазначеній квартирі, оскільки не вважав її об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому просить в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовити повністю. Одночасно просить продовжити строк подання відзиву на підставі ст.127 ЦПК України у зв`язку із поважними причинами, значною складністю справи, а також необхідністю виїзду за межі м. Славутича для здачі сесії (т.1 а.с.64-66).

19 грудня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

В поданій позовній заяві ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на її користь судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 є її рідною сестрою. 19 квітня 2005 року вона з чоловіком продала квартиру АДРЕСА_2 . Одночасно, 19 квітня 2005 року була придбана інша квартира, а саме квартира АДРЕСА_1 , у придбанні якої вона особисто вложила 37 000 гривень, отриманих від продажу своєї квартири, а решту 37 000 гривень вклала ОСОБА_8 30 травня 2005 року право власності ОСОБА_8 на дану квартиру було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» КП «Агентства з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Вважає, що нею особисто витрачено 37 000 гривень на придбання цієї квартири, тому вона має право на Ѕ частку (т.1 а.с. 85-87).

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно об,єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про визначення розміру спадкової частки (т.1 а.с.107).

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року продовжено процесуальний строк відповідачу ОСОБА_8 для подання відзиву на позовну заяву за її заявою (т.1 а.с.106).

08 січня 2020 року надійшов відзив від позивача ОСОБА_9 на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 , в якому зазначає, що викладені третьою особою обставини набуття у власність подружжя квартири, яка є предметом спору за даною справою, та джерела доходів, за рахунок яких вона була набута у власність на ім`я ОСОБА_8 , а фактично у спільну сумісну власність подружжя не відповідає дійсності. Гроші на придбання житла надала її мати - ОСОБА_14 в сумі 10 000 доларів США, а саме ОСОБА_8 , які її мати отримала після продажу квартири, належної на праві власності її батькам та двох гаражів у м. Славутичі, дачі в с. Мекшунівка Чернігівської області в зв,язку з їх поверненням на проживання до Російської Федерації. Крім того звертає увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, що була набута у приватну власність на ім,я ОСОБА_8 ще у 2005 році, заявлені поза межами визначеного законом загальному строку позовної давності - три роки, що є підставою застосування наслідків спливу позовної давності, визначених ст.167 ЦК України. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (т.1 а.с.132-134).

08 січня 2020 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від позивача ОСОБА_9 , зазначає, що доказів на підтвердження своїх заперечень стороною відповідача суду не надано, та не могло бути надано, оскільки обставини набуття у власність спірного житлового приміщення та походження грошових коштів, вкладених на її придбання, не відповідають фактичним обставинам, що дає їй всі підстави наполягати на задоволенні її позовних вимог у повному обсязі ( т.1 а.с.137-140).

29 січня 2020 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_8 на відповідь ОСОБА_9 на відзив на позовною заяву, в яких вона вказує, що спірна квартира була придбана за кошти її сестри ОСОБА_3 в розмірі 37 000 гривень та її особисті кошти в сумі 37 000 гривень , тому вона вважає, що має право на Ѕ частину квартири, на іншу Ѕ частину має право її сестра ОСОБА_3 (т.1 а.с.150-152).

29 січня 2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від ОСОБА_3 та подано уточнену позовну заяву в якій вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об,єктів права спільної сумісної власності подружжя. При вирішенні справи по суті просить врахувати зазначені істотні обставини справи - джерело набуття спірної квартири. Те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана 19.04.2005 року виключно за кошти 37 000 гривень, які належали особисто їй, ОСОБА_3 та за кошти 37 000 гривень, які належали особисто ОСОБА_8 . Син ОСОБА_15 на той час чоловік ОСОБА_8 не має джерел для придбання у власність цієї квартири. Квартира набута не в результаті спільної праці та не за спільні грошові кошти подружжя. Таким чином, зазначена квартира, хоча і була придбана в період перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у шлюбі, однак вона не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, відповідно не підлягає задоволенню позов ОСОБА_9 . Також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 ні до, ні після розлучення з ОСОБА_8 не звертався ані до суду, ані до нотаріуса з питання про визначення розміру його частки у цій квартирі або про поділ майна. ОСОБА_9 також завжди визнавала відсутність прав сина на цю квартиру, і навіть після його смерті запевняла знайомих та всіх, що вона не буде претендувати на цю квартиру. Про її намір отримати Ѕ частину цієї квартири у спадок після смерті ОСОБА_7 їй стало відомо осінню 2019 року, після того, як ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом про визнання розміру спадкової частки. Саме тоді вона дізналася про порушення свого права і була змушена звернутися до суду з даним позовом (т.1 а.с.157-159).

Крім цього, 29 січня 2020 року, ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи та обставини, зазначені відповідачем ОСОБА_9 у відзиві, на її, ОСОБА_3 , позовні вимоги, вважає, необґрунтованими і не підтвердженими належними доказами. Квартира АДРЕСА_1 була придбана 19.04.2005 року на ім`я ОСОБА_8 виключно за кошти 37000 гривень, які належали особисто їй, ОСОБА_3 , та за кошти 37000 гривень, які належали особисто ОСОБА_8 . Син ОСОБА_9 , на той час чоловік ОСОБА_8 не мав джерел для придбання у власність цієї квартири. Таким чином квартира набута не в результаті спільної праці та не за спільні грошові кошти подружжя. Після розірвання шлюбу і до часу своєї смерті ОСОБА_7 не ставив питання про визначення своєї частки у цій квартирі, розуміючи, що вона не є спільною сумісною власністю (т.1 а.с.160).

Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.173).

05 березня 2020 року надійшла заява ОСОБА_9 в якій просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 , що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, за її позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно, які заявлені поза межами загального строку позовної давності у три роки, та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на Ѕ частку квартир АДРЕСА_1 , у зв`язку зі спливом строку позовної давності (т.2 а.с.27-29).

Позивач ОСОБА_9 , та її представник - адвокат Прокопенко О.П., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача, просили суд їх задовольнити, в позовній заяві ОСОБА_3 - відмовити. При цьому посилались на ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України, просили визначити, що частка, яка залишилась як спадок після смерті її сина, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , як набутої у спільну сумісну власність, за час шлюбу на ім`я ОСОБА_8 , згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2005 р., та яка зареєстрована за ОСОБА_8 .

Відповідач ОСОБА_8 , та її представник адвокат Дроботущенко Т.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в позові ОСОБА_9 про визначення розміру спадкової частки відмовити у повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю, посилаючись на підстави, викладені у відзиви на позовну заяву та запереченнях на відзив. ОСОБА_8 , заперечується, що спірна квартира АДРЕСА_1 , набута нею 19.04.2005, має статус спільної сумісної власності, зазначається, що у її придбанні ОСОБА_7 участі не приймав ні коштами, ні працею. За час їх шлюбу вони не мали спільних коштів для придбання квартири, оскільки ОСОБА_7 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений за ч.3 ст.140 КК України (10.03.1999р.), за ч.1 ст.309 КК України (30.12.2003р.), тривалий час без поважних причин не працював, вживав наркотичні засоби, вимагав у неї кошти для їх придбання, із застосуванням фізичної сили, причиняв їй тілесні ушкодження, виносив з дому речі (ноутбук, інструменти), здавав їх в ломбард, і їй доводилось їх викупати за кошті своїх батьків, а ті незначні кошті, які іноді заробляв, витрачав на свої особисті потреби, на шкоду сім`ї.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_3 , в судовому засіданні свої позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 підтримала повністю, просила суд задовольнити. В позові ОСОБА_9 про визначення розміру спадкової частки - відмовити. В судовому засіданні ОСОБА_16 , повідомила, що наприкінці березня - початку квітня 2005 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_13 з метою допомоги ОСОБА_17 придбати своє житло, вирішили продати свою квартиру АДРЕСА_2 , та вкласти виручені кошти в іншу квартиру, в якій би могли проживати подружжя ОСОБА_18 і в якій був би була і їх частка. При цьому, їх батьки обіцяли також допомогти ОСОБА_17 грошима у її придбанні. Разом з ОСОБА_19 вибирала квартиру, зупинилися на спірній квартирі. Придбання квартири 19.04.2005 відбувалось одночасно з продажем квартири яка була на ОСОБА_20 . За одним договором ОСОБА_3 була продана квартира ОСОБА_21 за 36900 грн. та придбана спірна квартира у ОСОБА_21 за 74000 грн. Решту коштів, половину вартості квартири оплачувала ОСОБА_22 , якій 35000 грн. дали їх з нею батьки. 2000 грн. ОСОБА_23 мала своїх збережень. На питання представника позивача - адвоката Прокопенко О.П., - ОСОБА_3 повідомила, що розписки ніхто не писав, вона давала гроші оскільки вирішили вкласти гроші в придбання квартири на майбутнє, оскільки у них двоє дітей. Квартиру оформили на ОСОБА_8 - так як це її рідна сестра, вони довіряли, у них не заведено писати розписки. Гроші на придбання квартири збирали усією сім,єю.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_9 народився син - ОСОБА_7 (т.1 а.с.12).

11 листопада 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області Україна було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_26 , про що в книзі реєстрації актів про одруження було вчинено актовий запис № 352.

Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., ОСОБА_20 продав однокімнатну квартиру номер одинадцять, що знаходиться в будинку АДРЕСА_6 ОСОБА_21 (т.1 а.с.198).

Згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., ОСОБА_21 , продала, а ОСОБА_22 купила квартиру номер сто два, що знаходиться в будинку номер АДРЕСА_10 (т.1 а.с.199).

Відповідно до копії заяви приватному нотаріусу Хусалімовій Л.В., долученої до матеріалів справи, ОСОБА_7 , дав згоду своїй дружині, гр. ОСОБА_17 , на купівлю на умовах на свій розсуд за сумісні кошти, набуті під час перебування в зареєстрованому шлюбі, квартири номер сто два, що знаходиться в будинку номер АДРЕСА_10 (т.1 а.с.205).

Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №856, відповідачем ОСОБА_8 було придбано двохкімнатну квартиру номер сто два, що знаходиться в АДРЕСА_10 Київської області (т.1 а.с.14).

Право приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_8 було зареєстровано у Комунальному підприємстві АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, номер запису: 378/102, в книзі: 57-09-32/1 (т.1 а.с.74).

Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зареєстрований 11 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 352. (т.1 а.с.13).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04 квітня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.16).

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. за заявою ОСОБА_9 була відкрита спадкова справа за № 78/2019, спадкодавець - ОСОБА_7 (т.1 а.с.17).

Згідно довідки від 03.09.2019 року, за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрована ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.08.2005 року, відповідач у справі (т.1 а.с.24).

Як видно із матеріалів спадкової справи №78/2019, ОСОБА_7 заповіту не залишав, його спадкоємцями по закону першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України являються: мати - ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10 , який проживає в м. Норільськ Красноярського краю Росія (т.1 а.с.30).

Відповідно до листа завідуючої Славутицької міської державної нотаріальної контори №570/02-14 від 14.08.2019 року в зв`язку із тим, що не визначена частка померлого ОСОБА_7 , яка належить йому в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку (т.1 а.с.18).

Як вбачається з відповіді на запит суду Комунального некомерційного підприємства «Славутицька міська лікарня» за № 165 від 04.02.2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якого було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , на обліку у лікаря-нарколога перебував з 17.10.2003 року по 19.07.2010 року Д/з:F11.2. (т.1 а.с.190-191).

Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за № 75 від 06.02.2020 року ОСОБА_27 за період з 01.01.2001 по 31.12.2005 року отримав пенсії в розмірі 49269,56 (т.1 а.с.234).

Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за № 76 від 06.02.2020 року ОСОБА_27 за період з 01.01.2006 по 30.09.2010 року отримав пенсії в розмірі 203486,74 (т.1 а.с.233).

Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за №77 від 06.02.2020 року ОСОБА_27 за період з 01.01.2010 по 31.12.2013 року отримав пенсії в розмірі 248069,87 (т.1 а.с.232).

Згідно довідки Сектору з питань виплати пенсій № 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за №78 від 06.02.2020 року ОСОБА_27 за період з 01.01.2014 року по 31.07.2018 року отримав пенсії в розмірі 434344,27 гривень (т.1 а.с.231).

Відповідно листа-відповіді за №01-45/40 від 18.02.2020 року в.о.директора Славутицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 повідомлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчався з 01.09.1993 року по 10.06.1994 рік у 9-Б класі. Виходячи із записів у класному журналі на сторінці «загальні відомості про учнів» у розділі «прізвище та ім`я батьків, або опікунів» вказані ОСОБА_14 (бабуся) та ОСОБА_28 (дідусь), які за словами класного керівника займалися навчанням і вихованням дитини (т.1 а.с.236).

Відповідно довідки про доходи, ОСОБА_7 , дійсно працював в КП «УФКСТ» на посаді муляра з 11.11.2002 року по 30.05.2003 року, загальна сума доходу становить 1837,47 гривень (т.2 а.с.109).

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 10 березня 1999 року (кримінальна справа № 1-5/1999р) ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення свободи з конфіскацією Ѕ частки майна, належного йому на праві індивідуальної власності (т.1 а.с.241-252).

Як вбачається з довідки від 18.01.1999 року, яка міститься в матеріалах кримінальної справи № 1-5 за 1999 рік (а.с.387), ОСОБА_7 , проходив профілактичне протиалкогольне лікування у лікаря - нарколога курсом ІІ.-15.1.1999.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2003 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.75,76 КК України звільнено від покарання, з встановленням іспитового строку - двох років (т.2 а.с.125-127).

Згідно висновку амбулаторної наркологічної експертизи на обстежуваного від 20.11.2003 року, який міститься в матеріалах кримінальної справи № 1-105 за 2003 рік (а.с.84-85), ОСОБА_7 , 1977 року народження страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності(Опійна наркоманія).

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2009 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин (т.2 а.с.123-124).

Згідно довідки від 12.06.2009 року, виданої ДЗ СМСЧ-5, копія якої міститься в матеріалах кримінальної справи (справа № 1-52/09 а.с.34) - ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 17.10.2003 року.

Згідно довідки від 12.06.2009 року, виданої ДЗ СМСЧ-5, копія якої міститься в матеріалах кримінальної справи (справа № 1-52/09 а.с.35) - ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

За клопотанням сторін на підтвердження їх тверджень і заперечень судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_29 , (сусідка ОСОБА_9 - позивача) суду показала, що вона є сусідкою ОСОБА_9 , проживають у гуртожитку, знає її з 2019 року. З червня 2019 року познайомилася з ОСОБА_19 , вона приходила до ОСОБА_9 в гості на день народження ОСОБА_30 , чула як обговорювали, що потрібно вступати у спадщину). Відносини між ними були хороші, ОСОБА_22 приходила на день народження до ОСОБА_9 . Спочатку розмов про квартиру не було, а потім з червня місяця почалися розмови про те, що треба вступати в спадщину на Ѕ частку квартири, тому що може ця частка перейти до держави. На запитання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що особисто вона не була знайома з батьками ОСОБА_9 , але при цьому заявила, що її мама брала участь у придбанні квартири Проте їй не відомо за чиї кошти придбана спірна квартира.

Свідок ОСОБА_31 , суду показав, що ОСОБА_32 знає з 1992 року. У 2005 році до нього звернулася директор ларька, в якому працював він і ОСОБА_9 , з проханням дати в борг ОСОБА_9 2000 доларів США, для покупки квартири для сина. У нього були довірливі відносини з директором цього ларька, тому він без розписки надав ОСОБА_9 в борг ці кошти. Спочатку ОСОБА_9 повернула йому 500 долларів США, а потім, приблизно через півроку, коли приїхала мама ОСОБА_9 то повернула йому решту боргу. Він возив маму ОСОБА_9 вибирати квартиру для онука. А ще, після того, як купили квартиру, ОСОБА_9 зверталась до нього з проханням надати їй в борг 6000 гривень для того щоб сплатити боргу за комунальні послуги за квартиру сина. Він їй ці гроші позичав. Потім він підвозив її до ОСОБА_8 і бачив, як ОСОБА_33 віддавала ОСОБА_34 квитанції за комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_35 , суду показала, що знає ОСОБА_9 з тих пір, коли вони ще жили в селищі Лісному. Також добре знайома з її батьками. Коли вони приїздили із Росії, то вона чула розмову про те, що у неї є онук ОСОБА_36 і вони хочуть допомогти купити йому квартиру. Ця розмова була в кінці лютого або на початку березня 2005 року, точно не пам`ятає. Мама ОСОБА_9 - ОСОБА_37 привезла кошти для придбання квартири і їх залишити у неї на збереження, на що вона погодилася. Через 1-2 дні вона привезла 10000 дол., запакованих в папір, і пішла. Тиждень у неї лежали, потім - зателефонувала, сказала, що знайшли якусь квартиру в АДРЕСА_7 і вона їй віддала гроші. На питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., яка саме сума коштів знаходилась в запакованому папері, свідок відповіла, що вона особисто перерахувала стопку, - що розмір стопки був 4-3см. При цьому пояснила, що залишити ці кошти у дочки ОСОБА_9 вона не може, так як та проживала в гуртожитку. А перед цим ці кошти деякий час зберігалися у ОСОБА_8 . Коли мама ОСОБА_9 - ОСОБА_37 принесла на зберігання ці кошти, то вони разом їх перерахували. Гроші були купюрами по 100 доларів США, разом всього було 10 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_38 , суду показала, що знайома лише з ОСОБА_39 , інших - особисто не знає. Покази давала зі слів ОСОБА_9 , що мати ОСОБА_33 поїхала в Росію, потім приїхала придбати ОСОБА_36 квартиру. Коштів вона не показувала. Дивились квартиру в АДРЕСА_7 потім вони купили квартиру. Вона їх зустріла з базару і вони їй сказали, що придбали квартиру. Вона з ними зайшла. Були ОСОБА_40 , ОСОБА_36 , бабуся. Коштів вона не показувала. Вони приїхали наприкінці зими, в лютому 2005, збирались їхати саджати город. За які кошти придбана квартира їй не відомо. В кінці лютого - на початку березня - вони сказали, що купили квартиру. На питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що стан квартири не пам`ятає, які там були шпалери - не знає, чи були там меблі - не пам`ятає, що було на кухні - також не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_41 , суду показала, що знає ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , дружні відносини. Знає ОСОБА_8 , як дочку своєї колеги, також і її покійного чоловіка ОСОБА_36 , працювала з мамою ОСОБА_23 , лікарем-урологом в МЧС по 2005 рік. Познайомилася з сім`єю ОСОБА_18 ближче з тих пір, як вони стали її сусідами по будинку і під,їзду. В сім,ї ОСОБА_18 постійно виникали сварки, він застосовував до неї фізичну силу. Ми як сусіди обурювалися. У 2007 році зустріла сестру ОСОБА_23 , ОСОБА_16 та їх маму і сказала їм, що потрібно щось роботи, бо він може вбити ОСОБА_23 , адже він вживає спиртні напої та наркотичні засоби. При цьому спитала, як вони оформили квартиру в АДРЕСА_8. ОСОБА_24 сказала, що оформили на ОСОБА_23 , на їх кошти, вона ще її запитала, а чому не оформили договір дарування. ОСОБА_42 ніде не працював, весь час сидів дома. Мама ОСОБА_24 сказала, що вони продали якусь квартиру, яку вона не уточнювала і вони виділили кошти на придбання двохкімнатної квартири у АДРЕСА_8. Вона так зрозуміла, що кошти надали мати з сестрою, батько у них працював на станції. Гроші у них були, це точно, сім`я благополучна, а ОСОБА_42 ніколи не працював. У чоловіка ОСОБА_43 джерела доходу не було, він більшою частиною не працював. ОСОБА_42 страждав залежністю, він хворий. Особисто вона казала матері - «спасіть свою дочку, він її вб`є». Свідок на питання представника відповідача - адвоката Дроботущенко Т.О., повідомила, що у неї вища медична освіта, достатні знання, проходила і наркологію і психіатрію. Неодноразово вона з сусідами стукали у двері, коли ОСОБА_42 бив ОСОБА_23 , і викликали міліцію багато разів. Від поведінки ОСОБА_36 страждав весь під`їзд.

Свідок ОСОБА_44 , суду показала, що знає ОСОБА_8 , вони товаришують з нею. На весні 2005 року вона зустріла ОСОБА_23 з її сестрою ОСОБА_16 та її чоловіком, які повідомили їй, що вони щойно придбали квартиру в АДРЕСА_8. Ще поряд з ними була жінка, яка наглядно схожа на нотаріуса Хусалімову Л.В. С пірна квартира куплялась весною 2005 року, за кошти від проданої в цей день однокімнатної квартири її сестри, та коштів батьків ОСОБА_23 . Коли оформлявся договір купівлі-продажу вона гуляла і була випадковим свідком. Побачила, що одну продавали квартиру, а другу купляли. Знає, що у ОСОБА_23 були складні відносини з її чоловіком, так як він вживав спиртні напої та наркотики. Застосовував фізичну силу. Вимагав у ОСОБА_23 гроші на наркотики, змушував її позичати у людей, так як у них грошей не було, працювала тільки одна ОСОБА_23 . Вона особисто бачила, як ОСОБА_46 - чоловік передавав кошти, і озвучив їх суму. Гроші давались не в борг, а щоб допомогти ОСОБА_34 . При передачі коштів були ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , її чоловік і жінка, візуальна схожа на нотаріуса Хусалимову . Це було коло приміщення Промінвестбанку, біля міліції, в закоулку побачила групу людей, до неї підійшла ОСОБА_23 і повідомила, що вони купляють квартиру ОСОБА_23 казала, що гроші на цю квартиру частково дала її сестра ОСОБА_16 з продажу нею однокімнатної квартири, а іншу частину вартості квартири допомогли батьки ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_48 , суду показала, що вона сторони знає біля 25 років, ОСОБА_23 є її кумою. Квартира в АДРЕСА_8 була придбана на кошти батьків ОСОБА_23 , її рідної сестри ОСОБА_24 і батьків. ОСОБА_23 зареєструвала шлюб з ОСОБА_49 тоді, коли він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Коли він звільнився, то був прописаний в котеджі у батьків ОСОБА_23 , йому нікуди було прописуватись. Потім вони зняли квартиру. Потім ОСОБА_16 з сім`єю вирішила проживати в котеджі, і на сімейній нараді вирішили придбати квартиру ОСОБА_34 , продати для цього свою квартиру, добавити мали батьки. Придбати квартиру вирішили спільно. ОСОБА_23 зі ОСОБА_24 ходили і вибирали квартиру. Вибирали квартиру довго, дивилися різні варіанти і обрали квартиру в АДРЕСА_9, в 2005 році. Спірна квартира куплялась сім`єю ОСОБА_8 - мама с папою, ОСОБА_50 . В один день оформили 2 угоди. Гроші від продажу квартири 37000 грн. пішли в придбання цієї квартири. Під час передачі коштів вона не була присутня, вона бачила кошти, як вони їх рахували, збирали, і вона була в курсі. ОСОБА_24 з чоловіком продали свою квартиру, добавили гроші батьки, ОСОБА_23 весь час працювала, виплачувала кредити, ОСОБА_36 ніколи не працював, може епізодично. Батьки ОСОБА_23 весь час допомагали їм грошима. І в цей день, після купівлі цієї квартири вони зустрічались, святкували цю подію. На ній був присутній ОСОБА_36 та дякував, що для них купили квартиру. Техніку купляла ОСОБА_23 в кредит, його виплачувала сама. На оформлення цієї угоди вона давала ОСОБА_23 гроші, близько 1000 грн. У куми не хватала грошей на оформлення цієї квартири, в АДРЕСА_8, тому вона їй давала приблизно біля однієї тисячі гривень на оформлення. Знає, що в один день був продаж квартири ОСОБА_24 , і отримані гроші і передали ОСОБА_34 для придбання квартири в АДРЕСА_8. ОСОБА_36 бив ОСОБА_23 , виносив в ломбард її цінності, ОСОБА_34 тоді приходилось із ломбарду неодноразово викупати. ОСОБА_36 здавав в ломбард і ноутбук, і телефон, а ОСОБА_23 потім все викупала. Вона не була присутня при вживанні ним наркотиків, але бачила його у стані наркотичного сп`яніння. Про вживання - їй відомо і зі слів ОСОБА_36 і зі слів ОСОБА_23 . ОСОБА_23 телефонувала їй вночі і казала, - він її вб`є, якщо вона не знайде йому гроші.

Свідок ОСОБА_51 , суду показала, що сторони знає, відносини нормальні. Квартиру придбавали ОСОБА_34 . За продану квартиру рідної сестри ОСОБА_52 , і відсутню частину коштів доклали її батьки. Вона це стверджує. Знає, що цю квартиру придбали особисто для ОСОБА_23 , тому і допомогли її родичі. Це казали батьки ОСОБА_23 з якими вона також знайома і підтримує стосунки. Мама ОСОБА_23 брала кредит на ремонт та меблі для цієї квартири в АДРЕСА_8. Після останнього побиття ОСОБА_23 , вона залишила чоловіку квартиру і півроку жила у батьків, а потім винаймала квартиру. Вечором бачились у котеджі, відмічали придбання квартири. ОСОБА_36 дякував батькам ОСОБА_23 , за це піднімав тост, а також за те що утримували їх і допомагали матеріально. ОСОБА_36 практично ніде не працював. ОСОБА_36 розумів, що квартиру купляли ОСОБА_23 батьки. Він завжди поважав батьків ОСОБА_23 більше ніж свою матір. Він соромився своєї матері. Один раз вона була свідком, коли прийшла привітати його з днем народження, він був засмучений, показав їй телефон, а там було написано вітання від матері, що його гості - наркомани. По сумам - вона не може стверджувати. Знає що гроші від продажу квартири ОСОБА_16 (її чоловіка) а також батьків ОСОБА_23 . ОСОБА_24 неодноразово говорила, що має право на дану квартиру, але оскільки квартира була повністю оформлена на ОСОБА_23 , то нічого не вимагала. Свідком цього були і їх куми. Крім того ОСОБА_36 неодноразово застосовував фізичну силу проти ОСОБА_23 , бив її. Наприклад бачила груди ОСОБА_23 які були чорні від побоїв, їй навіть робили операцію. Із-за його пристрасті до наркотиків, він заставляв ОСОБА_23 знімати золото і нести в ломбард, ОСОБА_23 дуже боялась ОСОБА_36 . Одного разу він викинув ОСОБА_23 на вулицю голу і вона у голому стані бігла до неї. Вона була присутня коли після смерті ОСОБА_36 , його матір ОСОБА_53 зателефонувала ОСОБА_34 і сказала, що вона не буде претендувати на квартиру. Після чого вони з ОСОБА_23 зробили ремонт у квартирі,так як після ОСОБА_36 який вживав наркотики квартира була просто жах. А після того як ОСОБА_23 зробила ремонт, заїхала жити, матір ОСОБА_54 почала висловлювати свої претензії на квартиру. Перед смертю чоловіка ОСОБА_23 - ОСОБА_36 , він приходив до неї та запитував поради, як йому переоформити свою частку квартири на ОСОБА_23 , так як знав, що після його смерті його мама буде претендувати на частку цієї квартири. Чоловік ОСОБА_23 зловживав спиртними та наркотиками, постійно її залякував та бив. Він особисто сам і також змушував ОСОБА_23 здати все золото в ломбард та ноутбук. Також змушував ОСОБА_23 оформити на себе кредити. Сам він ніде не працював. Працювала ОСОБА_23 на двох роботах. Чоловік ОСОБА_23 був в поганих стосунках зі своєю матір`ю і ставився до батьків ОСОБА_23 краще ніж до своєї мами. Коли ОСОБА_23 пішла від ОСОБА_36 і він сам залишився проживати у цій квартирі, то був борг за комунальні послуги так як він нічого не платив, крім того ОСОБА_23 погашала борг за світло, щоб його знову не відключили.

Свідок ОСОБА_55 , суду показав, що сторони знає, відносини нормальні, він є чоловіком третьої сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_56 . В 2004 році він зі своєю дружиною проживали в Луганській області і кожен рік приїздили у відпустку в Славутич до родичів дружини. В 2004 році, коли приїздили до родичів дружини, зайняли в борг у батьків дружини 25000 гривень. В березні 2005 року подзвонила теща і попросила привезти борг, оскільки у них повинна була бути покупка квартира. Він, з дружиною, 18 квітня 2005 року, на своєму автомобілі, приїхали в Славутич, для того щоб повернути борг в сумі 25000 гривень. На 19 квітня 2005 року була призначена угода по придбанню двохкімнатної квартири в АДРЕСА_8. ОСОБА_57 попросив його побути присутнім на цій угоді. ОСОБА_16 і ОСОБА_58 продавали свою однокімнатну квартиру в АДРЕСА_11 и у нотаріуса, покупець квартири ОСОБА_52 передав гроші у сумі 37 000 гривень, ОСОБА_17 . При ньому було обговорення того, що сім,я ОСОБА_3 продала однокімнатну квартиру в АДРЕСА_11 и придбавала 2-кімнатну квартиру в АДРЕСА_8, щоб мати частину квартири, оформили квартиру на ОСОБА_8 , так як вони з ОСОБА_16 рідні сестри. ОСОБА_58 говорив, якщо теща його вижене з котеджу то у АДРЕСА_10 є їх частина. Крім того теща, матір ОСОБА_8 добавила частину коштів, а саме ті 25000 гривень, які вони повернули як борг, а також добавила іще 1000 гривень. А 2000 гривень ОСОБА_22 доклала своїх і придбала квартиру в АДРЕСА_8 на своє ім`я. Ввечері вони продаж і придбання квартир відмічали сім`єю у котеджі. На питання представника позивача - адвоката Прокопенко О.П., свідок повідомив, що продавець віддав ОСОБА_59 і ОСОБА_58 добавив до 37000. Теща говорила, що попався гарний варіант придбання квартири для ОСОБА_8 . Вона була у шлюбі з ОСОБА_49 . На придбання квартири ОСОБА_17 віддали 37 тисяч сім,я ОСОБА_3, а 35 тисяч гривень передали батьки ОСОБА_23 - ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_61 , суду показала, що сторони знає, відносини нормальні, вона є рідною сестрою ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , їх дівоче прізвище ОСОБА_8 . В 2005 році мама подзвонила и попросила по можливості повернути борг 25 000 гривень, які вони у них займали, так як знайшовся хороший варіант для покупки квартири для ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_36 . Гроші у них були і в квітні 2005 року вона з чоловіком приїхали в Славутич, до батьків, щоб повернути борг. Коли вони йшли на оформлення угоди, мама передала ОСОБА_62 кошти, що вони привезли, 25000 грн. и 10000 грн. Там ще ОСОБА_43 докладала свої кошти і сестра ОСОБА_24 докладала від продажу своєї квартири. Миша продав і вони вклали свої кошти в частину квартири в АДРЕСА_8, яку вони придбавали, щоб у ОСОБА_23 був свій куток житла. Квартиру оформили на ОСОБА_23 , спору не було між ними. В їх сім`ї спорів ніколи не було. ОСОБА_36 знав, що ОСОБА_20 продав квартиру. Він знав, що частина коштів від ОСОБА_58 і ОСОБА_24 . Квартира придбавалась для ОСОБА_23 , тому і оформлялась на ОСОБА_23 . Коли ОСОБА_58 проходив повз квартири казав, що тут є його частина. Гроші ОСОБА_34 давали для придбання квартири не в борг. Між ОСОБА_16 та ОСОБА_19 з приводу повернення грошей за квартиру чи за саму квартиру ніколи сперечань не було. ОСОБА_42 ніколи не висловлював претензій з приводу того, що квартира оформлена була на ОСОБА_8 . Він знав за які кошти була придбана ця квартира, в АДРЕСА_8, це все обговорювалось в сім`ї, він це все знав. ОСОБА_36 знав, що ОСОБА_20 продав свою квартиру, що придбати цю, в АДРЕСА_8. Також ОСОБА_36 знав, що батьки ОСОБА_63 також добавляла гроші на придбання квартири. ОСОБА_64 зловживав спиртними напоями та наркотиками. Не працював. Грошей в сім`ї не було, виносив все в ломбард. ОСОБА_23 була вимушена працювати на двох роботах, викупала з ломбарду те, що він виносив з дому: золоті прикраси, які ОСОБА_34 дарували батьки, ноутбук. ОСОБА_23 ходила в синяках, відносини в сім`ї ставали все гіршими.

Вислухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає правильним первісний позов задовольнити частково, а позов третьої особи з самостійними позовними вимогами задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами Сімейного кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року та є чинним на час відкриття спадщини, передбачено, що майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Згідно ч. 2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Як передбачено ч.1 ст. 69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 70 СК).

Застосовуючи норму ст.60 Сімейного кодексу України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статусу спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття): та мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст.368 ЦК України, спільною сумісною власністю визначається власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них.

Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «Визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини.

У постанові Пленуму ВС України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 24 вищевказаної постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

В постанові від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс 13 Верховний Суд України також дійшов висновку про те, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно.

В постанові від 16.12.2015р. по справі №6-2641цс 15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж висновки викладені і в Постанові ВС від 10 квітня 2019 по справі № 161/3025/17-ц, де зазначено, що визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Аналізуючи зазначені норми закону, які регулюють спірні відносини, суд виходить з того, що, квартира АДРЕСА_1 , повністю не має статусу спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона набута, хоча й під час шлюбу з ОСОБА_7 , але за участі коштів сім,ї третьої особи ОСОБА_16 .

На підтвердження того, що ОСОБА_7 своїми коштами і працею в повній мірі не приймав участі у придбанні вказаної квартири третьою особою ОСОБА_16 надані до матеріалів справи відповідні докази.

З аналізу наданих документів вбачається, що шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_49 був укладений 11.11.1999, коли він відбував покарання за вироком Славутицького міського суду від 10.03.1999 року, яким був засуджений за ч. 3 ст. 140 КК України до 3х років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини майна, що належить йому на праві приватної власності.

Згідно оглянутої в судовому засіданні копії трудової книжки ОСОБА_7 вбачається, що, після звільнення, пропрацювавши менш 6 місяців, ОСОБА_18 звільнився за власним бажанням. Після майже 3-х місяців відпочинку пропрацював 2 тижні, знов звільнився за власним бажанням. Рік ніде не працював. Потім знов, пропрацював 6 місяців, звільнився за власним бажанням.6 місяців стояв на обліку в центрі зайнятості. І станом на дату придбання квартири пропрацював 5 місяців. Таким чином, за час шлюбу з ОСОБА_65 , з 1999 року по 2005 рік (за 6 років) ОСОБА_42 відбував покарання за вчинені злочини та пропрацював на різних підприємствах незначний час (близько 2-х років) на робочих посадах, завжди звільнявся з роботи за власним бажанням, роками взагалі ніде не працював. Вироком суду від 30.12.2003 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст. 309 КК до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК звільнений від покарання з іспитовим строком 2 роки, звільнений з-під варти в залі суду. Матеріалами кримінальної справи доведено, що ОСОБА_42 перебував на обліку в наркологічному кабінеті СМЧ-5, отримував лікування по діагнозу F11.2. Згідно висновку судово-наркологічної експертизи, він страждав психічним та поведінковим розладом внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Встановлено, що ОСОБА_18 страждає опійною наркоманією. Наведеним підтверджується, що за вказаний період, в тому числі за час шлюбу з 11.11.1999р. по 19.04.2005р., дату придбання квартири, ОСОБА_42 працював лише незначний період, на низькооплачуваних робочих посадах, відповідно, жодних збережень не мав, все витрачав на свої особисті потреби, на шкоду сім`ї. Працювати і приймати участь в утриманні сім`ї не бажав, хоча мав таку можливість та був працездатним. У судовому засіданні було встановлено, що з 23.10.2001 по 14.10.2005 подружжя ОСОБА_66 та ОСОБА_36 були зареєстровані і проживали у батьків ОСОБА_67 , за адресою: АДРЕСА_4 . Були забезпечені її батьками їжею, житлом, одягом, всім необхідним. Через конфлікти ОСОБА_7 з батьками, через вживання ним наркотиків та не бажання працювати, їм довелось орендувати житло. Коштів на придбання власного житла вони не мали. Це доведено в судових засіданнях свідками з боку ОСОБА_67 і ОСОБА_9 . У суді доведено, що станом на 19.04.2005 року сім,я ОСОБА_18 не мала достатньо власних коштів на придбання квартири, а питання житла було для них дуже актуальним.

В судовому засіданні знайшло підтвердження того, що сім,я ОСОБА_16 продала відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., продав однокімнатну квартиру номер одинадцять, що знаходиться в будинку АДРЕСА_6 ОСОБА_21 яка належала ОСОБА_20 (т.1 а.с.198) за 37000 гривень. ОСОБА_68 в цей же день згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., ОСОБА_21 , продала, а ОСОБА_22 купила квартиру номер сто два, що знаходиться в будинку номер АДРЕСА_10 (т.1 а.с.199) за 74000 гривень.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження того, що 19.04.2005 року на придбання квартири АДРЕСА_1 сестрою ОСОБА_67 - ОСОБА_3 , витрачено 37000 гривень, тобто з урахуванням того, що квартира була придбана за 74000 гривень, то у суді знайшло твердження що в придбання даної квартири сім,я ОСОБА_16 доклала 37000 гривень, що становить Ѕ частки квартири. Щодо заяви позивача ОСОБА_9 , про застосування позовної давності до вимог третьої особи з самостійними вимогами, оскільки ОСОБА_3 , на момент набуття спірного житлового приміщення на ім`я її сестри ОСОБА_8 , достеменно було відомо про те, що покупка квартири здійснюється у спільну власність сестри та її чоловіка ОСОБА_7 , тому у ОСОБА_3 , з цього моменту розпочався перебіг строку давності для захисту її порушеного права або інтересу, у разі якщо для цього були підстави та вона вважала, що це право або інтерес були порушені. Вимоги ОСОБА_3 , про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, набутої у приватну власність на ім`я ОСОБА_8 , ще в 2005 році, заявлені поза межами визначеного законом загального строку позовної давності три роки, що є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності, визначених ст.267 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За вимогами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З аналізу показів сторін, свідків та матеріалів справи, судом зроблено , що ОСОБА_3 , не пропущено строк позовної давності, так як у суді встановлено, що про своє порушене право і особу, яка її порушила остання довідалась .

В судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_22 іншу частину квартири, а саме Ѕ придбала за особисті кошти, і кошти своїх батьків.

Також в судовому засіданні не знайшло підтвердження тверджень позивача ОСОБА_9 , що дану квартиру придбавали за кошти її рідної матері. Позивачем ОСОБА_9 не надано доказів наявності у подружжя станом на 19.04.2005 року достатніх коштів для придбання у власність вказаної квартири. Доводи ОСОБА_9 , що у придбання спірної квартири були нібито вкладені кошти її матері ОСОБА_14 , тобто, бабусі ОСОБА_7 , не доведені. Не доведено і факт наявності взагалі у ОСОБА_69 таких коштів - 10000 доларів нібито від продажу невідомо коли невідомо яких гаражів і дачі. До показів свідків ОСОБА_9 потрібно відноситися критично. Доказів ввезення на Україну валюти ОСОБА_69 не надано, вони взагалі відсутні.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 70 СК, при вирішенні спору про поділ майна, що навіть є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Проте хоча оформлена квартира була на ОСОБА_8 , проте з урахуванням довідок про заробітну плату і доходи ОСОБА_67 і ОСОБА_7 , суд дійшов висновку що Ѕ частину спірного житлового приміщення вони придбали за сумісні кошти. А отже після смерті ОСОБА_7 його матір ОСОБА_53 має право на ј частину даного житлового приміщення, яке залишилось як спадщина.

Враховуючи зазначене, вимоги сторін суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню визначити, що частка, яка залишилася, як спадок після смерті її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, Україна складає ј частку квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги третьої особи яка заявляє самостійні вимоги (позивача) ОСОБА_16 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_70 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 підлягає судовий збір в сумі по 384, 20 гривень з кожної.

Керуючись статтями 258- 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визначити, що частка, яка залишилася, як спадок після смерті її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі Київської області, Україна складає ј частку квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги третьої особи яка заявляє самостійні вимоги (позивача) ОСОБА_16 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_70 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 судовий збір у розмірі - 384 гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 судовий збір у розмірі -384 гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення по справі виготовлено 23.10.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3

Відповідач:

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_16 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Суддя Т. О. Малишенко