Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Бількіна О.С.,

та представника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) - Белякова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бількін О.С. до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) та Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бількін О.С., звернувся до суду з позовом до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) та Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову вказав, що 05.11.2019 року позивачем ОСОБА_1 було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №187531857. Згідно інформації, яка міститься в інформаційній довідці, на все належне Позивачу майно накладені обтяження (арешти), які перенесені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказані обтяження внесені на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження MB ДВС Ужгородського МРУЮ від 18.01.2011 року (ВП №23719218), постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 12.03.2012 р. (ВП №31592232).

Вказує, що 21.11.2019 року ним була отримана відповідь Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за №75471/19, згідно якої на виконанні в Ужгородському MB ДВС перебувало виконавче провадження №23719218 по примусовому виконанню виконавчого листа №2п-336 від 24.12.2010 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість в розмірі 85 2282,48 грн.

29.09.2011 року, відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), виконавче провадження завершено та винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні не перебуває виконавчий лист №2п-336 від 24.12.2010 року, виданий Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 852282,48 грн. та повторно на виконання до Ужгородського MB ДВС не надходив. Будь-яких інших виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , стягувачем по яким виступав ПАТ «ВТБ Банк» за період з 18.01.2011 року не перебувало і станом на сьогодні не перебуває.

Крім того, 21.11.2019 року позивачем ОСОБА_1 була отримана відповідь Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 20.11.2019 р. за №8-31592232/19, згідно якої 12.03.2012 року на виконанні до Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов виконавчий лист №2п-336/10, виданий 24.12.2010 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 852282,48 грн. 12.03.2012 року було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

28.09.2012 року головним державним виконавцем, керуючись п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з недостатністю коштів, що надійшли від реалізації майна боржника для задоволення вимог стягувана. Крім того, Ужгородським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області повідомлено про відсутність інших виконавчих проваджень відносно позивача, які перебували чи перебувають на виконанні у відділі за період з 01.01.2011 року по дату надання відповіді.

Також, згідно наданої Відповідачами інформації, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 (три) роки. А тому виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Враховуючи те, що виконавчі провадження за №231592232, №23719218 є завершеними, а чинність арештів на все належне позивачу нерухоме майно не припинена, про що свідчить наявність записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки за відсутності будь-яких правових підстав для подальшого існування арештів, позивач позбавлений права на вільне володіння та розпорядження належним йому майном.

У зв`язку з вказаним, позивач та його представник просять зняти арешти з усього майна, належного ОСОБА_1 , які були накладені на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження Міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ від 18.01.2011 року, по виконавчому провадженню №23719218, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 12.03.2012 р., по виконавчому провадженню №31592232.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином.

Представник позивача Бількін О.С. у судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що 05.11.2019 року ОСОБА_1 дізнався, що на його майно накладено арешт. Зазначає, що виконавчий лист повернуто стягувачу. 28.09.2012 року виконавче провадження було завершено і річний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився. Арешт накладався для забезпечення виконання рішення суду. Арешт перешкоджає розпорядженню майном його довірителя. У зв`язку з наведеним, просив зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 .

Представник Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Беляков М.І в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити. В запереченні поданому до суду, представник відповідача, вказує що на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження АСВП № 31592232 з примусового виконання виконавчого листа № 2п-336/10 від 24.12.2010 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" суму заборгованості в розмірі 852 282,48 грн. 12.03.2020 року головним державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 28.09.2012 року головним державним виконавцем, керуючись п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з недостатністю коштів, що надійшли від реалізації майна боржника для задоволення вимог стягувана. Вказує, що представником позивача неправильно тлумачиться ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказана стаття стосується постанов про закінчення виконавчого провадження, а не постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві. Також зазначає, що твердження представника позивача про відсутність будь-яких правових підстав для подальшого існування арештів оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження щодо позивача за період 01.01.2011 року по сьогоднішній день, а закінчення строку подання виконавчого документа до виконання є помилковим оскільки як передбачено частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених, на боржника. Однак за боржником рахується несплачений виконавчий збір. Зазначає, що дії державного виконавця є правомірними, вчинені у повній відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Представник Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ст. 319 ЦК України)

Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що згідно довідки Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 21.11.2019 року №75471/19, на виконанні в Ужгородському MB ДВС перебувало виконавче провадження №23719218 по примусовому виконанню виконавчого листа №2п-336 від 24.12.2010 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість в розмірі 852282,48 грн. 29.09.2011 року, відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім цього, з довідки Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 20.11.2019 року №8-31592232 слідує, що 12.03.2012 року на виконанні до Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов виконавчий лист №2п-336/10, виданий 24.12.2010 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 852282,48 грн. 12.03.2020 року головним державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1

22.08.2012 року головним державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 85 228,25 грн.

28.09.2012 року головним державним виконавцем, керуючись п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з недостатністю коштів, що надійшли від реалізації майна боржника для задоволення вимог стягувана.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що оскільки виконавчі провадження за №231592232, №23719218 є завершеними, а чинність арештів на все належне позивачу нерухоме майно не припинена, що позбавляє права користуватися та розпоряджатися ним, то позивач просить зняти арешти з усього належного боржнику ОСОБА_1 майна.

Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.76, ч. ч. 1, 2 ст.77, ст.79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція яка діяла на момент накладення арешту), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Наведена норма вказує на виключне право державного виконавця як посадової особи органу державної влади щодо накладення арешту на майно боржника саме під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні.

Разом із тим, ч.ч. 4, 5 ст. 59 вказано Закону містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту майна.

Так, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Також, ч.ч.5, 6 ст.12 Законом України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Відомостей щодо виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 85 2282,48 грн., а також сплати позивачем виконавчого збору у розмірі 85 228,25 грн., та закінчення виконавчого провадження, суду не надано.

Наведене свідчить про те, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 не закінчено, незважаючи на повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до вимог ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», адже докази про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості відсутні, а тому на думку суду, наявність невиконаного судового рішення зачіпає та порушує права і інтереси ПАТ «ВТБ Банк», як стягувача у виконавчому провадженні.

З огляду на вказане, виходячи з фактичних обставин справи за яких, виконавче провадження ВП №31592232 не було закінчено, в порядку визначеному ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а пропуск строку для повторного звернення виконавчого документу до виконання не є підставою для зняття арешту з майна боржника, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 та його представника про зняття арешту з майна боржника, є безпідставними і необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, з урахуванням вимог ст.ст. 47, 49, 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бількін О.С. до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) та Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) про зняття арешту з майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.10.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк