ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1624/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Вітязь О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Золотниківська сільська рада Теребовлянського району Тернопільської області про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з заявою, заінтересована особа Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про встановлення факту, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за національністю являється поляк; встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_1 № 1 від 9 січня 1970 року складеного виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області та внести зміни в графу національності батька - ОСОБА_2 змінивши національність з «українець» на «поляк».

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи Золотниківську сільську раду Теребовлянського району Тернопільської області.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2020 року провадження по справі за заявою ОСОБА_2 закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Посилається на те, що суд помилково вирішив, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже суд навіть не звернув уваги на те, що дана справа має розглядатися в порядку окремого провадження та прохальна частина заяви зазначає встановлення факту неправильності запису.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Згідно із частиною першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктами 2 та 7 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір,у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що згідно висновку № 358 від 29 жовтня 2019 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області заявнику було відмовлено у задоволенні заяви про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 № 1 від 9 січня 1970 року про національність батька дитини ОСОБА_2 з «українець» на « поляк » (а. с. 20).

11 листопада 2019 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії відмовлено (а. с. 8-9).

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з заявою про встановлення факту, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за національністю являється поляк; встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_1 № 1 від 9 січня 1970 року складеного виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області та внести зміни в графу національності батька - ОСОБА_2 змінивши національність з «українець» на «поляк» (а. с. 3).

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого 20 січня 2017 року ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 9 січня 1970 року складено відповідний актовий запис № 1 (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 виданого 16 серпня 2018 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 16 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис № 99 (а. с. 11).

Закриваючи провадження по справі, суд виходив з того, що заявником ставляться вимоги, які випливають з питань внесення змін у актовий запис органом реєстрації актів громадянського стану, яке виступає як суб`єкт владних повноважень, а тому спір між сторонами є публічно-правовим, що виключає розгляд заяви в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернулась до суду з заявою, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за національністю являється поляк; встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_1 № 1 від 9 січня 1970 року складеного виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області та внести зміни в графу національності батька - ОСОБА_2 змінивши національність з «українець» на «поляк».

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.

Таким чином, заявник у цій справі, оскаржуючи відмову Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо внесення зміни до актового запису про його народження, на думку Хмельницького апеляційного суду не просив визнати неправомірними дії відповідача, а мав намір вирішити питання про внесення змін щодо національності батька у вже існуючий запис про його народження.

Крім того, 11 листопада 2019 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Оскільки адміністративний суд відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, Хмельницький апеляційний суд вважає, що з огляду на припис частини п`ятої статті 170 КАС України позивач не зможе реалізувати його право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства (Справа № 490/9823/16-ц Провадження № 14-509 цс 18 Велика Палата Верховного Суду).

За таких обставин висновок суду, що заявником ставляться вимоги, які випливають з питань внесення змін у актовий запис органом реєстрації актів громадянського стану, яке виступає як суб`єкт владних повноважень, а тому спір між сторонами є публічно-правовим, що виключає розгляд заяви в порядку цивільного судочинства, є передчасним, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, суду слід з`ясувати, чи не містять вимоги, що ставить заявник спір про право.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк