ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 645/2296/19

провадження № 22-ц/818/240/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд»,

треті особи приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд», треті особи: приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року, постановлене під головуванням судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 12 вересня 2019 року),-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд», треті особи: приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» матеріальний збиток від пошкодження належного йому автомобіля в сумі 174 174,29 грн., а також компенсацію моральної шкоди в сумі 10 000 грн., та судові витрати в загальній сумі 11 591,74 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 15 червня 2018 року є саме водій ОСОБА_2 , що підтверджується комісійною транспортно-трасологічною і автотехнічною експертизою за №18519/23189 від 31 жовтня 2018 року, яка була проведена в ході розгляду адміністративної справи. Доказів на спростування таких обставин відповідачем суду не надано. Розмір матеріального збитку, завданому йому внаслідок ДТП, підтверджений звітом автотоварознавця. Крім того йому також заподіяна моральна шкода. Тому позивач вважає, що наявні підстави для задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 15.06.2018 року за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в діях останнього не було встановлено ознак адміністративного правопорушення, зокрема, неправомірності та вини ОСОБА_2 у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 15 червня 2018 року в районі будинку 247А/1 АДРЕСА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БД №158723 від 16 червня 2018 року водієм ОСОБА_1 були порушені п.13.1 та п.12.1 ПДР України.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року по справі №645/3587/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, провадження закрите у зв`язку із закінченням, на момент розгляду справи, строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу (а.с.7-9).

При цьому в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, Фрунзенським районним судом міста Харкова була призначена комплексна транспортно-трасологічна і автотехнічна експертиза.

Відповідно до Висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, в дорожньо-транспортній ситуації, яка сталася 15.06.2018 року, дії водія автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідають п.п.10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху України. Діями водія автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 не визначалась технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а цілком залежала від виконання вимог п.п.10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В діях водія автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.10-26).

Згідно звіту автотоварознавця №76/12/18 від 17 січня 2019 року матеріальний збиток від пошкодження автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 174 174,29 грн. (а.с.27).

28 січня 2019 року позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», яке є страховиком відповідача, з заявою про здійснення страхового відшкодування (а.с.53). Проте у добровільному порядку ні страховиком, ні ТОВ «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» матеріальний збиток позивачу не компенсований.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що винним у ДТП, яка сталася 15.06.2018 року, є саме водій автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є відповідач. В результаті ДТП його автомобіль зазнав механічні пошкодження, матеріальний збиток від яких відповідно звіту авто товарознавця №76/12/18 від 17 січня 2019 року складає 174 174,29 гривень. Також йому заподіяна моральна шкода, пов`язана з негативними почуттями, перенесеним стресом, неможливістю довгий час використовувати транспортний засіб. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» на його користь матеріальний збиток у розмірі 174 174,29 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а також позивач просив суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди, відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями), повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Матеріали справи свідчать про те, що постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2018 року по справі №645/3587/18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, провадження закрите у зв`язку із закінченням, на момент розгляду справи, строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу (а.с.7-9).

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 2-2137/12, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача.

Непритягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути самостійною підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи убачається, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, Фрунзенським районним судом міста Харкова була призначена комплексна транспортно-трасологічна і автотехнічна експертиза.

Відповідно до висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, в дорожньо-транспортній ситуації, яка сталася 15.06.2018 року, дії водія автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідають п.п.10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху України. Діями водія автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 не визначалась технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а цілком залежала від виконання вимог п.п.10.1 та 10.6 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В діях водія автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.10-26).

Таким чином висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, встановлена вина водія автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 15 червня 2018 року.

Доказів на спростування вини водія ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 15 червня 2018 року, відповідачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про те, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 15.06.2018 року за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в діях останнього не було встановлено ознак адміністративного правопорушення, зокрема, неправомірності та вини ОСОБА_2 у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди, - не відповідає фактичним обставинам справи.

У зв`язку з цим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ТОВ «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» є власником транспортного засобу «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «GRAS-GS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Сторони не заперечують, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» за трудовим договором.

Вина водія автомобіля «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди встановлена висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №18519/23189 від 31.10.2018 року.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі (за трудовим договором) керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц).

Згідно звіту автотоварознавця №76/12/18 від 17 січня 2019 року матеріальний збиток від пошкодження автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 174 174,29 грн. (а.с.27).

Сторони не заперечують, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАN-TGS 18.440», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім». Ліміт відповідальності погоджено у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів вважає, що стягненню з ТОВ «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» на користь ОСОБА_1 підлягає майнова шкода в сумі 74174,29 грн. (174 174,29 грн. -100 000 грн.), оскільки суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди позивачу.

Крім того наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, з огляду на таке.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Обгрунтовуючи наявність підстав для стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач посилався на те, що відбулися негативні зміни в його житті, він зазнав душевних страждань у зв`язку з необхідністю докладати більше зусиль для організації свого життя, та страждань від факту пошкодження автомобіля, вказував на емоційний дискомфорт.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути майнову шкоду в сумі 74 174,29 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення суду підлягає скасуванню, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених як позовних вимог, так і пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те, що судові витрати, понесені позивачем у справі, складають 14 101,40 грн., з яких: при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 841,70 грн. (а.с.1); витрати ОСОБА_1 на правову допомогу складають 7 500 грн. (а.с.127); 2 762,70 грн. сплачено позивачем за подачу апеляційної скарги (а.с.143) та 2 000 грн. оплата за проведення експертизи (а.с.54).

Позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволені судом на 45,7%.

У зв`язку з цим наявні підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 6 444,34 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-будівельна компанія «Сіті-Буд» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 74 174,29 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., та судові витрати в сумі 6 444,34 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 23.04.2020 року.