Справа № 318/2333/19 Номер провадження №2/318/133/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2020 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: суддя Васильченко В.В.; секретар судового засідання Александрова А.А.; за участю: позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2013 року вона та ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю по дату його фактичної смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входять грошові кошти розміщені у АТ «ОЩАДБАНК» у сумі 100 000, 00 грн. на рахунку № НОМЕР_1 відповідно до договору № 36000007від 12.01.2017 року. Позивачу було відомо, що ОСОБА_3 мав сина ОСОБА_2 відповідача по справі, який є спадкоємцем першої черги після смерті батька, а тому претендує на отримання депозитного рахунку відкритого на ім`я його батька як спадкоємець першої черги. Позивач вважає, що депозитний рахунок було відкрито під час проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 на їх спільні грошові заощадження, а тому депозитний рахунок підлягає поділу в порядку поділу спільної сумісної власності та за позивачем має бути визнано права власності на 1/2 частку.
Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач підтверджує наступними фактами, а саме: протягом 20132019 років ОСОБА_3 , проживав у квартирі позивача, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ; під час стосунків позивач регулярно сплачувала комунальні послуг за квартиру, що знаходилась у власності померлого, за адресою: АДРЕСА_2 ; позивач оплачувала заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 28286450 від 07.05.2014 року. Позивач також вказала, що факт проживання однією сім`єю може бути підтверджений сімейним лікарем, а також сусідами, які можуть бути допитані як свідки, про що позивач буде просити. Посилаючись на наведені обставини, просила позовні вимоги задовольнити та встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2013 року по 17.04.2019 рік, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку у АТ «ОЩАДБАНК», відкритому на ім`я ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 55000 грн.
Ухвалою від 03.01.2020 року справу відкрито в порядку загального позовного провадження.
03.02.2020 року від відповідача - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, котрим він заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що позивачем не подані належні та допустимі докази порушення її прав відповідачем. Відповідач також вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2013 року по день смерті його батька - ОСОБА_3 , і відповідно не має правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Шипілова С.В. та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні, виходячи з обставин, викладених у відзиві.
Вислухавши учасників по справі, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки № 100 /с від 22.01.2020 року померлий ОСОБА_3 , особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
26.12.2016 року Запорізьким обласним військовим комісаріатом померлому ОСОБА_3 була перерахована одноразова грошова допомога, яка передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 в сумі 182700 грн. 00 коп. на банківські реквізити, що були вказані у відповідній довідці наданій заявником ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 померлий ОСОБА_3 розмістив на депозитний рахунок у АТ «ОЩАДБАНК» грошові кошти у сумі 100 000, 00 грн. на рахунку № НОМЕР_1 відповідно до договору № 36000007від 12.01.2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зроблений відповідний актовий запис № 2651. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
14.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №75/2019, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі спадкової справи від 14.08.2019 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Зокрема, судом встановлено, що предметом спору є грошові кошти, розміщені померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОщадБанк» та відсотків по ним.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього ж Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презюмується належність майна, набутого під час шлюбу, на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінці).
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.
Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, положення ст. 74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97цс11.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, якає обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.
Судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, спільні витрати; спільне харчування; спільну купівлю майна для спільного користування; спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.
В судовому засіданні не було надано беззаперечних доказів факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 саме однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.
Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.
Посилання позивача на спільне проживання та на підтвердження цього факту чеками про сплату комунальних послуг не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї.
Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, зокрема, упродовж якого було укладено договір банківського вкладу.
Жодними доказами по справі не підтверджується наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з 2013 року по день смерті ОСОБА_3 17.04.2019 року.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Разом з тим, доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України позивачем надано не було.
Наданий позивачем на підтвердження своєї позиції акт фактичного місця проживання з померлим ОСОБА_3 від 04.10.2017 року, а також спільні фото знімки позивача та померлого ОСОБА_3 не доводять про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету.
Крім того, викладені обставини про проживання позивача разом із ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 суперечать відомостям, наявними в матеріалах справи, зокрема, що містяться у договорі банківського вкладу №0007 в АТ «ОщадБанк» де вказано, що на час їх укладення ОСОБА_3 мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, вказаний акт та спільні фото знімки позивача та померлого ОСОБА_3 не приймається судом до уваги.
Акт від 04.10.2019 року, в свою чергу, складений особами, статус яких перед судом не доведений, так само як і повноваження голови правління ОСББ «ПЕНТАГОН» Васильченко В.С. на посвідчення таких актів.
Будь-яких клопотань позивачем в ході розгляду справи задля підтвердження своєї позиції заявлено не було.
Крім того, ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог.
Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права.
Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження порушення своїх прав відповідачем.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази порушення її прав відповідачем.
Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2013 року по день смерті ОСОБА_3 17.04.2019 року і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 у АТ «ОЩАДБАНК» у сумі 100 000, 00 грн. відповідно до договору № 36000007від 12.01.2017 року.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 15, 328 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 60, 74, 81 СК України керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку спільної сумісної власності залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Повний зміст рішення складено 24 жовтня 2020 року.

Суддя: В. В. Васильченко