КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2962/20
Провадження № 2/488/1471/20
УХВАЛА

Іменем України

15.09.2020 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Селіщева Л.І., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє, на підставі довіреності, ОСОБА_3 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, кімнати № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 .

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про необхідність повернути її позивачу через наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, який законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (п.1 ч.1, ч.2 ст. 62 ЦПК).

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

При посвідченні довіреності на ведення справи в суді нотаріус роз`яснює довірителю, що уповноважена особа (представник) вправі вчиняти від його імені як позивача всі процесуальні дії, передбачені статтями 43, 49 Цивільним процесуальним кодексом України. Обмеження повноважень представника щодо вчинення конкретних процесуальних дій мають бути обумовлені в довіреності.

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (стаття 238 Кодексу).

На підтвердження повноважень представника позивача, до матеріалів справи, додана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. від 01.09.2020 року, в якій позивач ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, а також комунальних підприємствах в усіх судових установах України всіх інстанцій, в Державній Виконавчий Службі, тощо, а також надає цілу низку процесуальних прав.

Проте, в довіреності не зазначено право представника позивача підписувати та подавати позовні заяви до суду від імені довірителя, а також посвідчувати своїм підписом позовну заяву та копії документів.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не мала права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 не обґрунтована підстава для представництва, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу (ч.6 ст. 186 ЦПК України).

У відповідності п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги.

Керуючись ст. 43,49, 60, 62, 185-186, 260, 353-354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернути ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. за квитанцією № 0.0..1 від 14.09.2020 року.

Дану ухвалу направити для виконання в Управління Державного казначейства у місті Миколаєві.

Ухвала, в частині повернення матеріалів справи, може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її винесення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Селіщева