НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 322/772/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Рогозіна О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

короткий зміст позовних вимог і рух справи:

11 серпня 2020 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 9930 доларів 34 центи США;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 27.08.2020, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на положення ст.ст.192, 526, 1046, 1047, 1049 зазначив таке.

24.09.2013 до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 6000 доларів США. Він погодився позичити кошти, за умови повернення зазначеної суми до 01.11.2014.

На цих умовах вони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей Відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші.

Однак відповідач свої зобов`язання згідно з договором та вказані в борговій розписці строки не виконав.

02.12.2014 Відповідач підтвердив свої боргові зобов`язання перед ним, про що власноруч написав ще одну розписку, згідно з якою зобов`язався 3000 доларів США повернути до 01.07.2015, залишок боргу 3000 доларів США до 01.11.2015 (розписка №2 від 02.12.2014).

Він неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак останній грошей в повному об`ємі не повертав.

Так, за період з 2017 року по 2019 рік відповідач повернув йому суму в розмірі 1946 доларів США:

-01.01.2017 - 400 доларів - залишок - 5600 доларів.

-01.01.2018 - 310 доларів - залишок - 5290 доларів.

-01.01.2019 - 336 доларів - залишок - 4954 долари.

-23.04.2019 - 500 доларів - залишок - 4454 долари

-01.12.2019 - 400 доларів - залишок - 4054 долари

Договором позики не передбачені відсотки за користування коштами, однак оскільки борг не повернутий вчасно він вважав, що мав право на їх отримання.

Посилався в цьому контексті на положення ст.ст.536, 625, 1048 ЦК України навівши відповідний розрахунок розміру відсотків за користування позикою на суму 5876 доларів 34 центи США.

На позов поданий відзив, у якому відповідачем вказано, що частина боргу в сумі 1946 доларів США була повернута позивачу до закінчення кінцевого строку визначеного в розписці, в 2015 році. Будь-яких інших боргових розписок щодо продовження терміну повернення коштів не складалось. Посилаючись на положення ст.ст.256, 257, 267 ЦК України просив застосувати позовну давність. Також вважав необґрунтованими доводи позивача в частині вимог про стягнення відсотків за користування коштами.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач надає неправдиву інформацію з приводу повернення частини боргу, оскільки повернення відбувалося у 2017-2019 роках. Просив не приймати наведені відповідачем у відзиві обставини, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Також позивачем подані клопотання про допит свідків і дослідження письмового доказу.

Ухвалою суду від 23.09.2020 закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

13.10.2020 відповідачем подано заперечення (наведенні причини і докази подачі заперечення з порушенням строку визначеного в ухвалі від 23.09.2020), у якому осатаній вказує, що будь-які записи і свідчення свідків є неналежними доказами. В обґрунтування своїх доводів посилається на положення ст.ст.77-79 ЦПК України. Просив застосувати позовну давність, у задоволенні позову відмовити повністю, розгляд справи проводити без його участі.

Під час розгляду справи судом досліджені оригінали розписок №1 від 24.09.2013 і №2 від 02.12.2014 (в розписках відсутні записи про повернення боргу), аркуш із щоденника із записами зробленими ОСОБА_3 . Допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.

24.09.2013 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням позичити йому 6000 доларів США. ОСОБА_1 погодився позичити кошти, за умови повернення зазначеної суми до 01.11.2014.

На цих умовах ними укладено договір позики. На підтвердження передачі грошових коштів Відповідач власноруч написав розписку і отримав грошові кошти (розписка №1 від 24.09.2013).

Відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав, 02.12.2014 підтвердив свої боргові зобов`язання перед позивачем, про що власноруч написав ще одну розписку, згідно з якою зобов`язався 3000 доларів СШАповернути до 01.07.2015, залишок боргу 3000 доларів США до 01.11.2015 (розписка №2 від 02.12.2014).

Як вбачається з положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно вимог ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факти отримання відповідачем грошових коштів від позивача у сумі 6000 доларів США повернення частини боргу в сумі 1946 доларів США сторонами визнаються.

Однак сторони стверджують про різні періоди часу повернення боргу, отже предметом спору та доказування у цій справі є час повернення відповідачем коштів, одержаних за вказаним договором позики, доведення переривання або настання позовної давності.

Так заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що частину боргу в сумі 1946 доларів США ним було повернуто, до кінцевого строку визначеного в розписці, в 2015 році, у зв`язку з чим вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики, тому відповідач просив застосувати до позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПУ України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

На підтвердження доводів щодо переривання строку позовної давності позивач посилається на показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та аркуш на якому ОСОБА_3 робилися записи, як стверджує позивач, про повернення коштів.

Згідно з ч.ч.1, 2 другою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді були одержані від позичальника позикодавцем, або повернуті позичальником позикодавцем у певний період часу, то і виконання або ж частково виконання зобов`язання має бути засвідчено письмово. Документально факт повернення грошових коштів ОСОБА_2 не підтверджений, про що також зазначив позивач під час розгляду справи.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт часткового виконання зобов`язання за договором позики.

Крім цього пояснення допитаних свідків не можуть беззаперечно підтвердити, що передача відповідачем позивачу коштів у вказані свідками періоди, відбувалося саме в рамках умов виконання згаданого договору позики, а не якихось інших цивільно-правових відносин.

Аркуш на якому ОСОБА_3 зроблені записи, як стверджує позивач про повернення коштів, є недопустимим доказом, оскільки записи на ньому зроблені без участі сторін договору і не підписані жодним з його учасником.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повний текст рішення складений 26.10.2020.

Суддя Р.О. Губанов