Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання права та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

УСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_4 (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_5 (надалі за текстом - відповідач), про визнання права та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 08.10.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У період перебування в шлюбі позивачем за особисті кошти було придбане майно: земельна ділянка площею 0,0589 Га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка НОМЕР_1 , адреса СТ: АДРЕСА_2 ; житлова квартира за адресою: АДРЕСА_3 , площею 37,7 кв.м.; внесок в статутний фонд ТОВ «Агентство Навігатор» в розмірі 10 000 гривень, єдиним учасником якого є відповідач. Позивач зазначила, що відповідач з часу укладення шлюбу не працював, вдовольнявся мінливим короткочасним заробітком, весь тягар утримання сім`ї було покладено на позивача, відтак, все майно, набуте у шлюбі, було придбано за особисті кошти позивача. У зв`язку із зазначеним, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку та квартиру, а також стягнути з відповідача 1/2 доходу, отриманого від ТОВ «Агентство Навігатор» з 12.07.2018 року по день прийняття рішення по справі. Крім того, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем, а також стягнути з останнього судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вказаних вимог в повному обсязі, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, оскільки все спірне майно було придбане ним за кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, ТОВ «Агентство Навігатор» було придбано ним 12.07.2018 року за кошти, позичені в борг у ОСОБА_6 . Земельна ділянка у м. Києві та квартира у м. Вишгород були придбана за кошти, набуті ним до шлюбу з позивачем, зокрема, від продажу частки квартири в м. Феодосія, нежитлового будинку в м. Феодосія та іншого нерухомого майна, що перебуває в Автономній Республіці Крим. А відтак, підстави для визнання права особистої приватної власності на вказане майно за позивачем відсутні.

В подальшому відповідач подав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що земельна ділянка та квартира були набуті в шлюбі, і відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири та 1/2 земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

08.10.2010 року позивач і відповідач уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.10.2010 року, серія НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 176).

19.08.2011 року між ТОВ «Славутич-2000» та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , площею 37,7 кв.м. Вартість квартири згідно з договором становить 312 910 гривень (т. 1, а.с. 162).

25.08.2011 року прийнято рішення про державну реєстрацію за відповідачем речових прав на нерухоме майно, а саме, на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , площею 37,7 кв.м (реєстраційний номер майна 34359868), що підтверджується інформаційною довідкою від 21.08.2018 року № 135026148 (т. 1, а.с. 39).

29.05.2015 року позивач придбала земельну ділянку за кадастровим номером :91:445:0044, площею 0,0589 Га, за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка НОМЕР_1 , адреса СТ: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.05.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. (т. 1, а.с. 64-65), інформаційною довідкою від 21.08.2018 року № 135019882 (т. 1, а.с. 66-67).

06.07.2018 року відповідач придбав у громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 корпоративні права (частку у статутному капіталі) ТОВ «Агентство Навігатор», по 50 відсотків статутного капіталу у кожного, таким чином, ставши повним власником товариства, що підтверджується договорами купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 06.07.2018 року (т. 1, а.с. 210-211).

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на земельну ділянку та квартиру суд зазначає наступне.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2921цс16 (Постанова від 15.11.2017 року).

Позивачем надано довідку про те, що вона працює в ТОВ «Компанія Май Україна» з 15.12.2009 року і на момент спірних правовідносин займає посаду заступника генерального директора з питань якості, безпеки харчової продукції та соціальної відповідальності. Її нарахований дохід за період з 01.02.2014 року по 31.07.2018 року складає 1 990 261,20 гривень (т. 1, а.с. 68). Відповідно до звіту про виплату заробітної плати за період з 01.12.2009 по 31.12.2013 року дохід позивача складав 353 750,54 гривень (т. 1, а.с. 69).

Відповідачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 1998 року по 1 квартал 2019 року. Відповідно до вказаної довідки в період перебування в шлюбі (з 08.10.2010 року) відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак довідка не містить відомостей про розмір доходів від підприємницької діяльності за вказаний період. Крім того, інших належних і допустимих доказів про отримання відповідачем доходів від підприємництва за вказаний період ним не надано. Водночас, з довідки вбачається, що у 2 кварталі 2011 року відповідач отримав дохід в розмірі 187 550 гривень від продажу нерухомого майна, та у 3,4 кварталі 2018 року, 1 кварталі 2019 року отримав заробітну плату від ТОВ «Агентство Навігатор» в загальному розмірі 34 980,68 гривень (т. 1, а.с. 107-108).

Також, відповідачем надано фотокопію договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 , від 26.05.2007 року, вартість частки становить 15 000 гривень (т. 1, а.с. 109-112), договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.04.2015 року, від продажу якої відповідач отримав 750 000 російських рублів (т. 1, а.с. 115-118).

Відповідач у своїх додаткових письмових поясненнях посилається на те, що нерухоме майно було набуте у шлюбі, а відтак, просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки та 1/2 частку квартири.

Суд критично сприймає доводи відповідача з огляду на наступне.

Частина 2 статті 70 СК України передбачає, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він отримував у шлюбі дохід та витрачав його в інтересах сім`ї. Крім того, суд критично сприймає наданий договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.04.2015 року, оскільки вказаний договір посвідчено на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а доходи від продажу нежитлової будівлі не відображено в Відомостях з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за вказаний період.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя і задоволення позовних вимог щодо визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку та квартиру за позивачем.

Оскільки судом визнано право особистої приватної власності на квартиру за позивачем, державна реєстрація речових прав на вказане нерухоме майно за відповідачем підлягає скасуванню. Таким чином, позовна вимога в частині скасування державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 34359868, номер запису 111/267 в книзі 56) за відповідачем також є обгрунтованою.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 доходу, отриманого від ТОВ «Агентство Навігатор», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на те, що корпоративні права ТОВ «Агентство Навігатор» були набуті відповідачем в шлюбі, суд вбачає наявність підстав для визнання їх об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача коштів, з огляду на спосіб захисту, обраний позивачем. А саме, позивач просить стягнути з відповідача 1/2 доходу, отриманого відповідачем від ТОВ «Агентство Навігатор», водночас, нею не надано суду належних та допустимих доказів, що відповідач отримував дохід від володіння корпоративними правами вказаного товариства у період з 12.07.2018 року по день ухвалення рішення по справі. Судом враховано, що відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що у 3,4 кварталі 2018 року, 1 кварталі 2019 року отримав заробітну плату від ТОВ «Агентство Навігатор» в загальному розмірі 34 980,68 гривень, однак отримана відповідачем заробітна плата як найманим працівником не є доходом від володіння корпоративними правами.

Відтак, так, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення доходу, отриманого відповідачем від ТОВ «Агентство Навігатор».

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткову обгрунтованість позову. А саме, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання права особистої приватної власності на квартиру та земельну ділянку за позивачем, а також скасування державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, та відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 доходу від ТОВ «Агентство Навігатор».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 10 219,60 гривень. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення 1/2 доходу від ТОВ «Агентство Навігатор», підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 9 514,80 гривень.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки стороною позивача подано заяву про відшкодування понесених судових витрат та заявлено клопотання про подання підтверджуючих доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та встановити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 90, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання права та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - задовольнити частково;

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :91:445:0044, площею 0,0589 га, за адресою: АДРЕСА_5 ;

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , площею 37,7 кв.м.;

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 34359868, номер запису 111/267 в книзі 56) за ОСОБА_5 ;

В задоволенні решти позовних вимог відмовити;

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 9 514 (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 80 копійок;

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 15 жовтня 2020 року о 10 годині 00 хвилин в залі Подільського районного суду м. Києва;

Надати строк до 12 жовтня 2020 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк