Провадження № 2/234/3462/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Антоненко О.В.

представника позивача Писаренко Г.А.

представника відповідача Рибалки В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в спрощеному провадженні цивільну справу № 234/12473/20 за позовом:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

до

Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул.О.Тихого,5.

Третя особа:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області, юридична адреса: Донецька область, м. Краматорськ, бул.Машинобудівників,37.

про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві,-

Обставини справи:

07.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

Із позову вбачається, що з 14.10.1986 року по 26.06.2020 року, позивач працював електрогазозварювальником у механічному цеху № 16 Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ «НКМЗ»), тобто перебував у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ».

14 травня 2013 року о 12-00годині, перебуваючи на роботі у механічному цеху №16 ПрАТ «НКМЗ», виконував виробниче завдання, яке полягало у зачищенні зварних швів. Поруч з ним знаходився його колега, ОСОБА_2 , який виконував завдання по переміщенню, за допомогою електромостового крану, великого металевого пристосування для підйому на висоту. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_2 не виходило вдало закріпити вказану металеву конструкцію до ланцюгів та гаків підйомного крану, то він вирішив допомогти йому. Підійшовши до вказаного пристрою та піднявшись по драбині пристрою на кілько сходинок угору, став кріпити ланцюги та гак підйомного крану, але в цей час пристрій для підйому на висоту захитався та почав падати. Позивач вимушений був стрибнути з драбини на підлогу. У результаті невдалого стрибка позивач вдарився ногою об підлогу та пошкодив п`ятку лівої ноги. Після закінчення зміни він самостійно звернувся у травмпункт, де його обстежили лікарі та встановили діагноз: закритий осколковий перелом лівої п`яточної кістки без зміщення.

За даним фактом було створено комісію, яка провела розслідування у період з 15 по 18 травня 2013 року та складено акт проведення розслідування нещасного випадку від 18.05.2013 року (форми Н-5). Комісія встановила обставини за яких стався нещасний випадок, а саме: 14.05.2013 року, близько 12 годині у механічному цеху № 16 ПрАТ «НКМЗ», електрогазозварювальник за сумісництвом стропальник ОСОБА_2 , виконував виробниче завдання яке полягало у переміщенні, за допомогою електромостового крану, металевого пристосування висотою 4 метра для підйому наверх. Пристосування обладнано металевою драбиною для підйому на верхній майданчик. ОСОБА_2 , піднявся угору по драбині на 6 сходинок та почав кріпити ланцюги та гаки підйомного крану до пристрою, який необхідно було перемістити. В цей час позивач, працював поруч та виконував змінно-добове завдання з зачищенню зварних швів. Вирішивши допомогти стропальнику ОСОБА_2 та піднявшись по драбині пристрою на дві сходинки вверх, позивач також став кріпити інші гаки та ланцюги підйомного крану до пристрою. В результаті зміщення центру тяжіння, пристосування хитнулося вбік, а позивач втративши рівновагу вимушений був стрибнути з висоти близько 450 мм на стендову плиту. Під час приземлення, він вдарився та пошкодив ліву ногу. Про вказаний випадок позивач повідомив своє безпосереднє керівництво та продовжив працювати до кінця робочої зміни у зв`язку з тим що травма здалася незначною. Але після закінчення зміни, він відчув гострий біль у нозі та звернувся до травмпункту КМУ «Міська лікарня» № 3, де йому надали медичну допомогу та видали лист непрацездатності. Згідно висновків комісії (п.6 акту) встановлено, що нещасний випадок визнано пов`язаний з виробництвом, необхідно взяти даний випадок на облік та скласти акт за формою Н-1.

18 травня 2013 року було знову створено міжвідомчу комісію та складено акт № 12 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1). Комісія підтвердила обставини нещасного випадку, а саме що нещасний випадок стався саме на виробництві 14.05.2013 року близько 12 годині у механічному цеху № 16 ПрАТ «НКМЗ», під час виконання робітником змінного виробничого завдання. Основною причиною нещасного випадку(пункт 7 та 10 акту) стало невиконання з боку позивача вимог інструкції з охорони праці, а саме п.1.19 « виконувати тільки ту роботу, яка доручена адміністрацією та за умови, що Вам відомі безпечні засоби її виконання» та п.1.42.5 «забороняється підійматися або спускатися по драбинам, кут нахилу яких 60 градусів і більше у двох.». Встановлено і супутню причину нещасного випадку, це невиконання належним чином посадових обов`язків, зі сторони майстра виробничої ділянки цеху, яка полягає у відсутності належного контролю за підлеглими під час праці.

Внаслідок отриманої травми, він був змушений проходити амбулаторно курс лікування в міській лікарні № 3 м. Краматорська, який тривав 184 дня, з 13 травня по 14 листопада 2013 року.

14.11.2013 року, позивач був вперше обстежений лікарями обласної профпатологічної медіко -соціальної експертної комісії у м. Краматорськ. Згідно висновку МСЕК йому було встановлено втрату 25 (двадцять п`ять) відсотків працездатності, у зв`язки з трудовим каліцтвом, про що свідчить довідка МСЕК серія 10 ААА № 0245847.

04.12.2014 року, позивач знову проходив медичний огляд лікарями МСЕК у м. Краматорськ, де йому підтвердили раніше встановлений діагноз та визначили втрату працездатності у 15 (п`ятнадцять) відсотків.

13.02.2018 року, позивач останній раз пройшов обстеження у обласній профпатологічній медіко-соціальній експертної комісії м. Покровськ, де згідно висновку МСЕК, йому було встановлено втрату 10 (десять) відсотків працездатності та підтверджено раніше встановлений діагноз, про що свідчать виписка з акту огляду МСЕК № 275 та довідка МСЕК серія АБ № 0048712.

Періодично, у зв`язку з отриманим каліцтвом, та рекомендаціями МСЕК, позивач змушений звертатись до лікарів за консультацією, рекомендаціями та медикаментозним лікуванням.

У зв`язку з отриманням позивачем трудового каліцтва, він зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання моральної шкоди. На час нещасного випадку позивачу було 48 років, це час життєвого розквіту. Він будував плани на подальше життя, мріючи добитись чималих успіхів, але цьому завадило трудове каліцтво. Після отримання травми, позивач довгий час користувався милицями, а на теперішній час інколи використовує під час ходи інвалідну палицю, у нього змінилась хода, до теперішнього часу трохи кульгає, стан здоров`я значно погіршився, внаслідок чого він отримав психологічну травму. Внаслідок трудового каліцтва змінився його життєвий уклад, його життя зазнало суттєвих змін: позивач частково втратив працездатність, обмежений під час вибору міста праці, час від часу відчуває фізичну біль у місті перелому, особливо під час зміни погоди, не витримує фізичних навантажень на скалічену ногу. Він не може вести нормальний спосіб життя, травма позбавила його можливостей реалізації деяких звичок та бажань, порушилась душевна рівновага, внаслідок чого у нього інколи бувають емоційні вибухи.

Моральна шкода, яка заподіяна позивачу, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травми та які відчуває і на теперішній час, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяна шкода, завдана внаслідок трудового каліцтва на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004(справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з трудовим каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

З огляду на викладене, сам факт отримання робітником трудового каліцтва при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На підставі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини підприємства за наявності юридичних фактів, що у сукупності є підставою для покладення на власника обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормами Конституції України, зокрема ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці, рівні права та можливості, право громадянина на соціальний захист.

Вищенаведені обставини дають підстави стверджувати, що діями ПрАТ «НКМЗ», заподіяно позивачу моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з противоправної поведінкою у відношенні себе та членів його родини, у зв`язку з приниження його чести та гідності.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, позивач вважає, що моральна шкода у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. буде малою компенсацією за завданий душевний та фізичний біль.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.09.2020 року провадження по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві відкрито в спрощеному та призначено судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 24.09.2020 року о 08-15 год.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала письмові пояснення із яких вбачається, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у душевному хвилюванні, емоційному переживанні; отриманні психічної травми; зміні його життєвого укладу; порушенні зв`язків із оточуючими, неможливості продовжувати активний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання. Але жодних доказів щодо наявності цих обставин він не наводить та не додає до позовної заяви. Крім того, позивачем не доведено, що зміни, які сталися в його особистому житті пов`язані саме з наявністю у нього професійного захворювання, а також, які додаткові зусилля він докладає для організації свого життя.

Враховуючи вище наведе, вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, але надав письмові пояснення із яких вбачається:

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності:

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Положеннями частини 8 статті 36 зазначеного Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Так, постановою Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі №579/951/16ц (провадження №61-8699зпв18) задоволено заяву відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області: скасовано рішення Кролевецького районного Сумської області від 07.06.2016 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року.

Позивачу відмовлено у позовних вимогах до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання.

У зазначеній постанові Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Пункт 1 частини другої статті 10 Закону України №1105-XIV передбачає обов`язок страховика - Фонду виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.

Отже, на підставі вищенаведеного, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 14.04.1986 року по 26.06.2020 року працював електрогазозварювальником у механічному цеху №16 ПрАТ «НКМЗ».

14.05.2013 року стався нещасний випадок на виробництві.

14.11.2013 року, ОСОБА_1 був вперше обстежений лікарями обласної профпатологічної медіко -соціальної експертної комісії у м. Краматорськ. Згідно висновку МСЕК йому було встановлено втрату 25 (двадцять п`ять) відсотків працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, про що свідчить довідка МСЕК серія 10 ААА № 0245847.

04.12.2014 року, позивач знову проходив медичний огляд лікарями МСЕК у м. Краматорськ, де йому підтвердили раніше встановлений діагноз та визначили втрату працездатності у 15 (п`ятнадцять) відсотків.

13.02.2018 року, позивач останній раз пройшов обстеження у обласній профпатологічній медіко-соціальній експертної комісії м. Покровськ, де згідно висновку МСЕК, йому було встановлено втрату 10 (десять) відсотків працездатності та підтверджено раніше встановлений діагноз, про що свідчать виписка з акту огляду МСЕК № 275 та довідка МСЕК серія АБ № 0048712.

Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень.

З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування, позивач ОСОБА_1 вимагає від роботодавця ПрАТ «НКМЗ» відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманих професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Нормами Конституції України, зокрема ст.,ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим.

Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки на думку суду він відповідає тяжкості отриманих позивачем профзахворювань, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 25 000 грн.

Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, 84305, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.О.Тихого, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 5) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського міського суду О. М. Данелюк