Провадження №2/760/2290/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить зняти арешт з усього майна, що їй належить, накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 22 березня 2016 року в рамках виконавчого провадження № 50560179.

Посилається в позові на те, що 8 липня 2008 року між нею та ВАТ «Ерсте Банк» був укладений Кредитний договір № 014/0398/3/19557.

28 березня 2011 року Печерським районним судом м. Києва (справа № 2-675/11) ухвалено рішення про стягнення з неї заборгованості на користь банку в сумі 122 625, 47 дол. США.

За виконавчим листом №2-675/11 від 13 липня 2011 року, поданим стягувачем на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві та 22 березня 2016 року, відкрито виконавче провадження №50560179.

В даному виконавчому провадженні неодноразово проводилася заміна стягувача, зокрема: з ВАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідокомбанк», з ПАТ «Фідокомбанк» на ТОВ «Скай Кепітал», з ТОВ «Скай Кепітал» на ТОВ «ФК «Глобал Фінанс», з ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» на ОСОБА_2

12 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір №ВП-12/12/16-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №№014/0398/3/19557 від 8 липня 2008 року, укладеним між нею та банком.

У 2017 році всі зобов`язання перед новим кредитором були виконані.

У 2019 році вона у приватного нотаріуса дізналася, що в Державному реєстрі речових прав міститься обтяження №13822810 від 23 березня 2016 року, накладене постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження №50560179.

Відповідний запис про обтяження міститься також у державному реєстрі обтяжень рухомого майна (номер обтяження 15747659).

З інформації, з`ясованої нею у Відділу примусового виконання рішень, їй стало відомо, що 22 березня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження №50560179 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про що зроблено відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

30 червня 2016 року постановою виконавця виконавчий документ повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження.

Вважає, що з урахуванням того, що борг перед стягувачем відсутній, також відсутні відкриті виконавчі провадження за даним виконавчим листом, наявність згаданих арештів порушує її права.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвала про відкриття провадження в справі та копія позовної заяви направлялася на адресу відповідача та третьої особи за зареєстрованим місцем проживання.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію зазначеної ухвали 13 листопада 2019 року.

/ а.с. 31 /

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позовну заяву суду не подав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких підтвердила обставини, викладені в позові, виконання позивачкою боргових зобов`язань перед нею, як новим кредитором.

Позов підтримала і просить його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За правилами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що 8 липня 2008 року між позивачкою та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір № 014/0398/3/19557.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2011 року стягнуто з позивачки на користь «ВАТ`Ерсте Банк» 122 625, 47 дол. США заборгованості за умовами договору.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 22 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50560179 з виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами суду неодноразово проводилася заміна стягувача в виконавчому провадженні: ВАТ «Ерсте Банк» на правонаступника - ПАТ «Фідокомбанк», з ПАТ «Фідокомбанк» на ТОВ «Скай Кепітал», з ТОВ «Скай Кепітал» на ТОВ «ФК «Глобал Фінанс».

Зокрема, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року була проведена заміна попереднього кредитора ТОВ »»Скай Кепітал» на ТОВ »Факторингова компанія « Глобал Фінанс».

12 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Глобал Фінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір №ВП-12/12/16-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №№014/0398/3/19557 від 8 липня 2008 року.

Довідкою, виданою новим кредитором ОСОБА_2 20 вересня 2019 року, позивачку було повідомлено, що вона, як новий кредитор, не має до неї будь-яких претензій за кредитним договором № 014/0398/3/19557 від 8 липня 2008 року.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 16 жовтня 2019 року встановлено, що інформація про відкриті виконавчі провадження відносно позивачки відсутня.

/ а.с. 6 - 14; 16 - 20 /

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» / в редакції, на момент вчинення виконавчих дій / виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися

безрезультатними.

Порядок та підстави зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, врегульовано ст.ст.50, 60 Закону.

За містом ст.50 Закону арешт з майна знімається постановою державного виконавця в разі завершення виконавчого провадження.

В свою чергу, підстави для закінчення виконавчого провадження визначені в ст.49 Закону, згідно з якою повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону, не тягне за собою закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом

про визнання права власності на це майно і про зняття з нього

арешту.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою

начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому

безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено

порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що при поверненні виконавчого документа стягувачу постанова про зняття арешту з майна позивачки, як боржника, не виносилася.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності.

За змістом ч.ч.1 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з даною статтею фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі « Вендітеллі проти Італії» /1994 / Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності.

Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Стаття 1 Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним / рішення в справі « Півень проти України 2004 рік/.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Тобто, право власності позивача, як абсолютне право, може бути захищене лише при доведеності самого факту порушення.

З матеріалів справи вбачається, що відкриті виконавчі провадження щодо позивачки, як боржника, на момент її звернення до суду, в Єдиному реєстрі боржників відсутні.

/ а.с. 18 /

Відповідач, не подавши відзив на позов, дані обставини не спростував.

За змістом ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Представник відповідача, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПУ України, доказами.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15,16,317,319,321, 368, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з усього майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 березня 2016 року в рамках виконавчого провадження № 50560179.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва