Провадження №2/748/148/20
Єдиний унікальний № 748/3218/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2020 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кухти В.О.,

при секретарі: Тетусь Я.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справуза позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.09.2012 року у сумі 52506,27 грн та судовий збір в сумі 1921,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит своєчасно не повернув внаслідок чого утворився борг, який станом на 11.11.2019 року становить 52506,27 грн., з яких: 24467,13 заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 24467,13 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2432,64 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; заборгованість за пенею 22630,01 грн; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2476,49 штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню.

Ухвалою судді від 13 грудня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, в зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

12.09.2012 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у тексті якої останній у графі «Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я» жодних позначок не проставила. Тобто, у зазначеній заяві наміру або бажання оформити на своє ім`я кредитну картку або будь-яку іншу картку відповідач шляхом проставлення позначки чи в інший спосіб не виявила /а.с. 17/.

Позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, Банк обґрунтовував тим, що відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, саме на підставі вказаної анкети-заяви від 12.09.2012, зобов`язання за яким не виконала, у зв`язку із чим і виникла заборгованість.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовий формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доказами є будь-яки фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, кожна сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивач та відповідач). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює докази належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 12.09.2012, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, не підтверджує наміру відповідача про отримання кредитної картки, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі з переліком карток та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна», а також відсутність відмітки у графі «Пам`ятку клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав та ознайомився з її змістом під розписку».

Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, як то передбачено анкетою-заявою, та не є належними доказами надання відповідачу кредиту у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок а.с. /18-35).

Належних доказів того, що 12.09.2012 чи в подальшому відповідачу була видана саме кредитна картка, та, що відповідач користувався кредитними коштами матеріали справи не містять.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Згідно з наданими позивачем розрахунками станом: на 31.05.2015 року /а.с.10-11/, на 30.09.3019 року /а.с.12-15/, на 11.11.2019 року /а.с.16/, вбачається, що станом на 11.11.2019 року ОСОБА_1 має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.09.2012 року, яка становить 52506,27 грн., з яких: 24467,13 заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 24467,13 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2432,64 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; заборгованість за пенею 22630,01 грн; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2476,49 штраф (процентна складова). З цих розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «Приватбанк» у кредит кошти в загальній сумі 51919,39 грн, а повернула остання 77085,72 грн.

Зважаючи на те, що для стягнення процентів за користування кредитом і неустойок правові підстави відсутні, так як сторони не досягли по них згоди у письмовій формі (правове обґрунтування цього висновку наведене вище), отримані кошти ОСОБА_1 фактично повернула, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 79,80, 81, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Кухта