ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/3228/20

провадження 22-ц/822/799/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.

секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем.

Позов обґрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , яка залишила заповіт, згідно з яким, все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_5 . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2002 року, ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 19,70 кв.м., житловою площею 11,70 кв.м.

Відносно спадкового майна померлої ОСОБА_4 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.А. заведено спадкову справу.

13.06.2018 року позивачем подано заяву до органів нотаріату, і він як непрацездатний, прийняв належну йому обов`язкову частку у спадковому майні.

Зазначав, що крім нього, спадкоємицею була донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка померла в березні 2018 року , не встигнувши прийняти спадщину.

06.09.2018 року до нотаріуса Іщенко А.В. надійшла заява ОСОБА_2 , доньки померлої ОСОБА_5 , про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 14.09.2018 року їй було в цьому відмовлено. ОСОБА_2 має постійне місце проживання в Автономній Республіці Крим та з спадкодавцем ОСОБА_4 ніколи не проживала. Відповідачка на початку листопада 2016 року приїхала до м.Чернівці та зареєструвалась в квартирі ОСОБА_4 , прожила приблизно два тижні і поїхала назад до Автономної Республіки Крим.

Відповідачка подала позов до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30.10.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вказаним рішенням також встановлено, що відповідачка постійно проживала в Автономній Республіці Крим, а не в квартирі ОСОБА_4 .

Вважає, що оскільки відповідач на час смерті ОСОБА_4 постійно з нею не проживала, хоча і була зареєстрована в квартирі, тому спадщину не прийняла.

ОСОБА_3 просив встановити факт, що ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року в її квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 постійно не проживала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем відмовлено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обраний позивачем ОСОБА_7 спосіб захисту у вигляді встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний спосіб захисту не відновлює права ОСОБА_6 та не сприяє захисту його прав на спадщину, оскільки постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.01.2020 року встановлено, що право ОСОБА_2 на подання заяви про прийняття спадщини не порушено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, встановити той факт, що ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в її квартирі АДРЕСА_1 разом з нею постійно не проживала.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на спадщину має позивач, а не відповідачка. Захищаючи своє право, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту її не проживання в квартирі ОСОБА_4 разом з нею на час її смерті, що означає, що спадщину вона не прийняла, тому не має на неї права, а отже таке право має позивач.

Суд не надав будь якої оцінки показанням допитаних в судовому засіданні свідків, які безперечно підтверджують підстави позовних вимог.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10) та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2002 року ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 19,70 кв.м., в тому числі житловою площею 11,70 кв.м.

За життя ОСОБА_4 заповіла все своє майно своїй доньці ОСОБА_5 , що підтверджується копією заповіту від 06.06.2006 року.

23.03.2018 року після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла сестра позивача ОСОБА_6 та мати відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2018 року, та ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2013 року, якими встановлено факт смерті громадянки України ОСОБА_5 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

06.09.2018 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 14.09.2018 року їй відмовлено та роз`яснено про необхідність встановлення факту смерті ОСОБА_5 , визначення кола спадкоємців та надання правоустановчих документів на спірну квартиру.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обраний позивачем ОСОБА_7 спосіб захисту у вигляді встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний спосіб захисту не відновлює права ОСОБА_6 та не сприяє захисту його прав на спадщину.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту, та відхиляє доводи апеляції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, як про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем, не можна вважати належним способом захисту у розумінні ст.16 ЦК України.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки наведено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Встановивши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд першої інстанції, розглянув справу по суті позовних вимог та з`ясувавши всі обставини справи і дослідивши докази, зробив передчасний висновок, що доводи позивача про неприйняття відповідачкою ОСОБА_2 спадщини та пропуск нею строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставним.

Апеляційний суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не поновить можливе порушене право позивача. Між тим, відмова у задоволенні позову саме з цих підстав, не позбавляє позивача права звернутися в суд з позовом про захист свого порушеного права в інший спосіб.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід змінити в мотивувальній частині з підстав зазначених в цій постанові. Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.376, 381,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 липня 2020 року змінити в мотивувальній частині з підстав зазначених в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 23 жовтня 2020 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді А.І. Владичан

О.О. Одинак