Провадження № 2/638/2033/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретарів Кириллової К.С., Голуб Ю.О., Скрипаченко В.Р.,

представника позивача Тимошенко В.І.,

представників відповідачів Пузікова В.А., Ізмайлової В.О., Смородської М.С., Голуб В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Харківській області про стягнення збитків, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває вказана цивільна справа.

Позивач просить суд з урахуванням змін до позовної заяви, стягнути з Держави на її користь матеріальну шкоду в сумі 163 917,00 грн.; стягнути з державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області відшкодувати з рахунку Державного бюджету України на її користь завдані збитки в сумі 163 917,00 грн..

До суду надійшло клопотання представника Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в якому просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в обґрунтування якого зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач як фізична особа-підприємець є власником нежитлових приміщень 4-го поверху №1, 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9 загальною площею 195,80 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-4», право власності на яке виникло на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 12.05.2009 року. У зв`язку з проведенням реконструкції позивачем було отримано технічний паспорт на нежитлові приміщення офіс, також, як фізичною особою підприємцем. Також вказує, що в квітні 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного реєстратора Павлової Катерини Сергіївни, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення збитків в розмірі 163 917, 00 грн., які складались з 139 633 грн. суми упущеної вигоди та 24 284 грн. штрафних санкцій. В подальшому у справі у якості відповідачів приймали участь Головне територіальне управління юстиції в Харківській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області. Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.09.2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто на її користь з Держави Україна збитки в розмірі 24 284 грн. Постановою Східного апеляційного Господарського суду від 10.01.2019 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Харківській області м. Харків та Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення на користь ОСОБА_1 завдані збитки у сумі 163 917,00 грн., які складаються з 139 633,30 грн. упущеної вигоди та 24 284 грн. штрафних санкцій та зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області відшкодувати з рахунку Державного бюджету України завдані збитки в сумі 163 917,00 грн. Отже справа по суті вже розглянута господарським судом та прийнято відповідне рішення, яке набрало законної сили.

Позивач надала до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить відмовити в задоволенні вказаного клопотання, в обґрунтування чого зазначає, що вона у 2009 році як фізична особа-підприємець припинила здійснювати господарську діяльність в галузі будівництва. Зазначає, що звернулась до суду як фізична особа. Шкода виникла з невиконання умов попереднього договору від 03.07.2013 року, укладеного двома фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо укладення в майбутньому основного договору оренди нерухомого майна позивача. Жодна зі сторін попереднього договору від 03.07.2013 року невиконання якого сталось внаслідок незаконного рішення відповідача-1 та призвело до завдання шкоди і підставою позову, не виступала в договірних правовідносинах, як суб`єкт господарювання. Вважає, що спірні правовідносини, які розглядаються у справі, є цивільними, до складу учасників судового розгляду входять фізичні особи.

В судове засідання учасники провадження не зявились, представник відповідача Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника управління, та закрити провадження у справі. Інші учасники причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що позивач , як фізична-особа підприємець є власником нежитлових приміщень 4-го поверху № 1,2,4,5,6,7,8,9 загальною площею 195,80 кв.м., в нежитловій будівлі літ. «Б-4», право власності на яке виникло на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 12.05.2009 року.

03.07.2013 року позивач уклала з потенційним орендарем, попередній договір щодо строків та умов укладання основного договору оренди її реконструйованих нежитлових приміщень, на які за її переконанням відповідач, повинен був не пізніше 16.07.2013 року здійснити дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно позивача та видати всі необхідні документи на підтвердження права власності цього нерухомого майна.

Однак, 31 липня 2013 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно, Державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2 , було прийнято рішення № 4658728, яким ОСОБА_1 , відмовлено у державній реєстрації права власності. Як наслідок незаконної відмови у здійсненні реєстрації, позивач не виконав умов попереднього договору, від 03.07.2013 року, сплатив, контрагенту за попередні договором, штраф в сумі 24284,0 грн., (реальні збитки) та крім того, в результаті невиконання договору нею не отримано доходи (упущена вигода), величина якої складає 139633, 00 грн.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 14 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вбачається, що спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При визначенні юрисдикційності спору, слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд розглядає справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулась, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 ст. 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно зі ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статі 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, оскільки даний спір виник між громадянином, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи (фізичною особою підприємцем) та юридичною особою, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право позивача на захист в порядку господарського судочинства і закриття провадження в справі не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим провадження по справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 353, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Харківській області про стягнення збитків закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду в порядку господарського судочинства до Господарського суду.

Повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: О.В. Шишкін