БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/25/20
Справа № 356/631/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2020 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивачки ОСОБА_1 .

Представника позивачки ОСОБА_2 .

Відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився її малолітній син, ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач по справі - ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що на момент народження сина вона з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, тому реєстрація народження дитини була проведена з її слів згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при цьому ім`ям та по батькові батька дитини було вказано ім`я та по батькові його біологічного батька, тобто відповідача по справі « ОСОБА_3 » « ОСОБА_3 ».

На даний час ОСОБА_3 не визнає свого батьківства щодо ОСОБА_4 та відмовляється в добровільному порядку надавати кошти на утримання дитини, що перебуває на повному утриманні позивачки, тому вона з метою захисту своїх прав змушена звернутися до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення з відповідача аліментів. Відтак, просить суд визнати ОСОБА_3 батьком малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису № 111 від 27.07.2010 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти у вигляді 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

25.10.2019 відповідачем ОСОБА_3 надано суду відзив на позовну заяву про визнання батьківства та стягнення аліментів, у якому він вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився його син, ОСОБА_4 , але, зважаючи на те, що у зареєстрованому шлюбі він з матір`ю дитини не перебував, реєстрація народження дитини була проведена ОСОБА_1 в односторонньому порядку. Спочатку та на даний час відповідач визнає своє батьківство щодо сина та постійно в добровільному порядку надає позивачці кошти на його утримання. 03.12.2016 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , від цього шлюбу має дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, на його утриманні знаходиться неповнолітній син від першого шлюбу дружини. Таким чином, відповідач, керуючись ст. 174 ЦПК України, просить: офіційно визнати його батьком малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що внести відповідні зміни до актового запису про народження № 111 від 27.07.2010, стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина, з 01.11.2019 до досягнення ним повноліття.

Представник позивачки в судовому засіданні просив позов задовольнити, враховуючи визнання відповідачем батьківства та наявні у справі докази. Додав, що неможливість сплати ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів доходу належними доказами не доведена.

Позивачка підтримала позицію свого представника.

Відповідач у судовому засіданні своє батьківства відносно ОСОБА_4 визнав, однак в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу заперечив, оскільки він наразі не працює, має на утриманні двох дітей.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою врегульовано ст. 125 СК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4 ст. 128 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Доказами у правовідносинах про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого зазначені: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис № 111 від 27.07.2010 в Книзі реєстрації народжень.

Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я по батькові батька дитини записано за вказівкою матері.

Сторонами не оспорюється факт проживання ними на момент народження ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, зазначене підтверджується копією акту депутата Березанської міської ради Київської області Орлова Д.Ю .

Суд звертає увагу на те, що у цивільній справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проте, ухвала суду про її призначення була повернута без виконання експертною установою з огляду на неявку відповідача ОСОБА_3 у призначений день та час для відбору зразків крові.

Разом з тим, матеріали справи містять копію листа відповідача до експертної установи, якій було доручено проведення експертизи, у якому він просив повернути ухвалу по справі № 356/631/19 на адресу суду без виконання, та у якому він стверджує, що ОСОБА_4 є його рідним сином.

Статтею 109 ЦПК України передбачено наслідки ухилення від участі в експертизі. Отже, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Дійсно, підставою для категоричного висновку про визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної експертизи, яка не була проведена. Однак, судом встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_4 від відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження, що випливає з положень ст. 134 СК України.

Враховуючи вищевикладене, на підставі належним чином оцінених доказів, з огляду на те, що відповідач визнає себе батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно приписів ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питання ми соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як роз`яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, право позивачки на стягнення аліментів на утримання дитини підлягає захисту судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.

У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відтак, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, батько з сім`єю не проживає, систематичної участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Крім того, відповідач є працездатним, фізично здоровим, проте не має постійного місця роботи, що характеризує його матеріальний стан.

Враховуючи наявність на утриманні відповідача двох дітей: малолітнього ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_11 розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 має становити 1/6 частину з усіх видів заробітку відповідача щомісяця, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості. з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони.

Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, беручи до уваги, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідає інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини, а також не суперечить чинному законодавству.

За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобовязання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця.

Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 11.09.2019 року.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в сумі 768,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 125, 128, 134, 135, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Березань, Київської області.

Внести зміни до актового запису № 111 від 27 липня 2010 року, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, де вказати в графі «батько» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в розмірі 1/6 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.09.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик