ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 953/16851/19

провадження № 22-ц/818/4797/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Кругової С.С.,

сторони справи:

позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова, ухвалене 27 січня 2020 року у складі судді Шишкіна О.В.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (надалі ТДВ МСК) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 сплачене страхове відшкодування у розмірі 8 389 грн 95 коп., витрати га професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 05.02.2016 року в м. Харкові на вул. Механізаторській 6-А відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , якому була завдана матеріальна шкода. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2016 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КупАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ МСК. Потерпіла особа звернулася до ТДВ МСК з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до звіту №109/06/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 22.06.2016 склав 8 389 грн. 95 коп., які були сплачені Управлінню патрульної поліції в м.Харків. Отже, у ТДВ МСК відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право вимоги виплати страхового відшкодування до ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 січня 2020 року позов ТДВ МСК задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ МСК суму страхового відшкодування в розмірі 8 389 грн. 95 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та 1921 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП. Позивачем доведений належними та допустимими доказами факт виплати потерпілому від страхового випадку страхового відшкодування у розмірі 8 389 грн 95 коп. Тому відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ МСК має право вимагати стягнення зазначеної суми з особи винної у завданні шкоди потерпілому, яким є відповідач у справі ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до відповідальності за скоєння ДТП 05.02.2016 року ОСОБА_1 не був притягнутий внаслідок закінчення встановленого ст. 38 КУпАП тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, провадження відносно нього було закрите на підставі ст.247 КУпАП. На думку ОСОБА_1 це є обставиною, що спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП; наявність події і складу адміністративного правопорушення у суді не досліджувалися. На підтвердження своїх доводів посилається на Висновок Науково-консультативної ради (надалі - НКР) при Вищому Адміністративному суді України від 07.11.2017 року, у якому зазначається, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, тому під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ МСК проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення є доказом наявності фактично встановленої вини, що тягне настання цивільно-правової відповідальності. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 38 КуаП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП. Тому після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у ТДВ МСК виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 05.02.2016 року в м. Харкові на вул. Механізаторській 6-А відбулася ДТП за участю транспортного засобу Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , якому була завдана матеріальна шкода (а.с. 2). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 власником транспортного засобу є АТГ ГУ МВС України в Харківській області (а.с. 21 зворот).

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2016 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення КупАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КупАП (а.с. 5).

Цивільно-правова відповідальність власника Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АІ/6984109 від 05.10.2015 року) у ТДВ МСК(а.с. 6).

16.06.2016 року Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції як потерпіла особа у ДТП звернулося до ТДВ МСК з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 7). На виконання вимог законодавства щодо визначення розміру матеріального збитку, розрахунок страхового відшкодування проведений на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу №109/06/16 від 22.06.2016 року (надалі - Звіт), виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до Звіту вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 8 389 грн. 95 коп. (а.с. 10-20).

На підставі розрахунку страхового відшкодування по справі № 9438 від 22.08.2016 року (а.с. 8) та страхового акту №9438 від 22.08.2016 року (а.с. 9) страхове відшкодування було перераховано ТДВ МСК на рахунок, вказаний у заяві потерпілої особи, що підтверджується випискою за особовим рахунком ТДВ МСК від 23.08.2016 року (а.с. 22).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України (надалі ЦК України) та іншими законодавчими актами.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, п.38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (підпункт в).

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17.

Проте в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач зазначених доказів суду не надав.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

Висновок НКР при Вищому Адміністративному суді України від 07.11.2017 року, на який посилається ОСОБА_1 не може бути взятий до уваги, оскільки не є доказом в розумінні статті 76 ЦПК України.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував закон що їх регулює та обґрунтовано вважав доведеними обставини, на які посилався позивач у якості підстав для задоволення позову.

Виплативши потерпілій особі суму страхового відшкодування, у ТДВ МСК відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право вимоги виплати страхового відшкодування до ОСОБА_1 .

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вірно визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно - процесуальним законодавством.

Оскільки адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрите на підставі ст. 247 КУпАП внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, факт наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 05.02.2016 та факт самовільного залишення місця ДТП не спростовані, висновок суду про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати на користь ТДВ МСК здійснену страхову виплату є законним та обгрунованим.

При відкритті апеляційного провадження по справі від 07.09.2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, тому відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України суд вправі у своєму рішенні стягнути судові витрати, які були відстрочені до ухвалення цього рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 05 (п`ять) копійок, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В. Бурлака

С.С. Кругова