Справа № 214/7289/18
2/214/572/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 жовтня 2020 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гриня Н.Г.,
секретарях судового засідання Печарник З.І., Гливук М.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/7289/18
за позовною заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, -
Представники сторін:
від позивача Щербачов А.П.,
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором станом на 23.10.2010 року складає 17 520,52 дол. США. За даних обставин з метою захисту майнових інтересів позивача представник вимушений звернутись до суду з даним позовом з обранням права на захист шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією на прилюдних торгах.
Ухвалою суду від 27.12.2018 року (а.с.68) відкрито провадження та прийнято до розгляду справу в порядку спрощеного позовного провадження (суддя Прасолов В.М.).
На підставі розпорядження керівника апарату суду №406 та за результатами повторного автоматизованого розподілу від 05.02.2019 року справу передано в провадження судді Гриня Н.Г.
Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача АТ «УКРСИББАНК» правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення їм повісток, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідачі не подали, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від них не надходило.
Оцінюючи характер процесу, предмет спору, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та повторну неявку відповідачів в судове засідання, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності в заочному порядку з урахуванням згоди представника позивача, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»
В ході розгляду справи представником позивача заявлялись наступні клопотання: про призначення експертизи для визначення вартості нерухомого майна (а.с. 5-6), яке ухвалою суду 19.06.2019 року залишено без розгляду (а.с. 115); про витребування доказів (а.с. 102), яке ухвалою суду від 19.06.2019 року задоволено (а.с. 13).
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів, зупинення/ поновлення провадження судом не вживались.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Правомірність надання банком кредиту ОСОБА_4 в іноземній валюті підтверджується наявною у АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №75 від 24.12.2001 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua (а.с.20, 21), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та № 6-1680цс15.
Сторонами погоджено, що погашення кредиту здійснюється у валюті кредиту шляхом сплати позичальником щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 , виданим 27.10.2011 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області (а.с.42).
Перевіряючи наданий позивачем АТ «УКРСИББАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.
Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом.
Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк.
Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги.
Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як вказував представник позивача, нотаріусом не було надано інформації щодо спадкоємців, у зв`язку із чим матеріали спадкової справи було витребувано в порядку забезпечення доказів ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та означився позивач лише у 2017 році зі спадковою справою.
Дослідженням матеріалів спадкової справи №87-2012 заведеної до майна померлої ОСОБА_4 встановлено, що крім претензії банка, із заявами про прийняття спадщини ніхто до нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались.
Разом з тим станом на дату смерті разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 49). Таким чином, у відповідності до положень ст.. 1261 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, вони не заявили про відмову від належної частки у майні.
Копію спадкової справи нотаріуса Сьомої Криворізької нотаріальної контори ПАТ «УКРСИББАНК» було направлено 27.11.2017 року (зворот а.с.43).
Отже, аналізуючи встановлені судом обставини за їх хронологічністю суд приходить до висновку, що кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє суб`єктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобов`язань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16.
На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, ту обставину, що борг відповідача ОСОБА_4 за основним зобов`язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час та невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що позивач правомірно порушив питання звернення стягнення на предмет іпотеки.
Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.
Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).
З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду(стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.
Відповідно до п.4.1 іпотечного договору (а.с. 38), ПАТ «УКРСИББАНК» як іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі положення взаємоузгоджується зі ст.20 ЦК України, ст.13 ЦПК України та п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».
Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Положеннями п.4.2 іпотечного договору (а.с. 38) передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: п.4.2.1 за рішенням суду; п.4.2.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; п.4.2.3 у позасудовому врегулюванні у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Як роз`яснено в п.п.41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
Згідно з п. 1.2 договору іпотеки (а.с. 37), за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 182477,00 грн.
При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, в розумінні ст.39 Закону України «Про іпотеку» необхідно установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.
Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Верховний Суд України в своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1907цс16 зазначив, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Разом з тим, невиконання спадкоємицею ОСОБА_7 покладеного на неї в силу ч.1 ст.1281 ЦК України обов`язку повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини (за явної обізнаності з наявністю невиконаних її батьком за життя кредитних зобов`язань) тягне за собою наслідки, визначені ч.3 ст.1281 ЦК України та в черговий раз доводить пред`явлення кредитором вимоги в межах визначеного законом строку.
Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
З огляду на те, що про обов`язок погасити кредитну заборгованість в межах успадкованого майна відповідач знала, вимогу кредитора в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення не виконала, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним, адже відмова виконувати спадкоємцем вимоги кредитора добровільно є обов`язковою умовою задоволення позову кредитора.
Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що 03 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.
Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1196цс15 та від 10 червня 2015 року у справі № 6-2096цс16.

Оскільки квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, площа цієї квартири складає 65,2 кв.м., що не перевищує 140 кв.м., а також те, що дана квартира належала іпотекодавцям як майновим поручителям 09.06.2006 року, тобто до укладення договору іпотеки, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону «Про мораторій».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ст.141 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», відповідно до яких у випадку пред`явлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову.

Як слідує з платіжного доручення № від 23.10.2018 року (а.с.4), за пред`явлення ПАТ «УКРСИББАНК» позовної заяви сплачено судовий збір 23.10.2018 року в розмірі 7379,75 грн., отже, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь АТ «УКРСИББАНК» судовий збір в в рівних частинах з кожного по 3689,88 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 267, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.06.2006 року, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження С-547 від 26.05.2006 року шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому 182 477 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста сімдесят сім) грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.03.2008 року в загальному розмірі 17520 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять) долари США 52 центів.

Виконання рішення суду відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судовий збір в сумі 3689 (три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять ) грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судовий збір в сумі 3689 (три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять ) грн. 88 коп.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчий лист для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідачів, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачами в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», , юридична адреса: вул. Андріївська, 2/12, м. Київ.

Відповідач-1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач-2: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Судове рішення складено та підписано 26.10.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь