Провадження № 2/947/538/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Маломуж А.І.,
за участю секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля NISSAN TIIDA (легковий седан-в, н/з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3
16.10.2019 року о 14 годині 55 хвилин, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Nissan Aimera», н/з НОМЕР_4 в м. Одеса на проспекті Адміральському, 19, повертаючи ліворуч на перехресті на дозволяючий зелений сигнал світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю «Nissan Tiida», н/з НОМЕР_1 та допустив зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У добровільному порядку відшкодувати спричинені збитки відповідач ОСОБА_2 відмовляється.
Відповідно пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України
ОСОБА_1 учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії
НОМЕР_5 матеріалів справи судом не вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована.
За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувшись до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди, реалізував своє абсолютне право на відшкодування завданої майнової шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду.
Окрім того, позивачем понесені витрати на проведення зазначеної вище оцінки у сумі 2000,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 51 від 26.11.2019 року.
Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 від час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.
Суд враховує, що значні ушкодження, завдані внаслідок ДТП, позбавляють ОСОБА_1 можливості використовувати свій автомобіль як для роботи, так і для особистих потреб та те, що позивач змушений користуватись громадським транспортом, змінювати звичний графік дня, що спричиняє їй значний моральний дискомфорт, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання.
Враховуючи те, що дії відповідача знаходилися в причинному зв`язку з тим, що позивач зазнав моральних страждань, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду саме цей розмір буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді, а розмір шкоди в сумі 5000 грн. з врахуванням фактичних обставин справи на думку суду є завищеним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 12, 14, 511, 636, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України та ст. ст. 3, 4, 5, 13, 15, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК Украйни, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на проведення оцінки у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 13.04.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.