Справа№592/9904/20
Провадження №2/592/2899/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Стар" про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що з 06.03.2020 вона була прийнята на роботу складальником верху взуття по 2-му розряду в цех пошиву заготовок. Наказом №25-Б від 29.05.2020 їй було присвоєно 3-й розряд складальника верху взуття. 06.07.2020 на ім`я директора ТОВ «Преміум Стар» вона написала заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням у зв`язку з переїздом в іншу місцевість. Відповідно до запису №13 в трудовій книжці від 07.07.2020, на підставі наказу №150-К від 28.07.2020, вона була звільнена з роботи за прогули без поважних причин по п.4 ст.40 КЗпП України. Листом директора ТОВ «Преміум Стар» від 10.07.2020 за №515, їй було запропоновано прибути до підприємства для надання пояснень про відсутність на робочому місці з 08.07.2020. Не з`явлення на підприємство та ненадання пояснення, попередили про звільнення від 07.07.2020 за прогул без поважної причини по п.4 ст. 40 КЗпП України. В даному листі не зафіксовано/зафіксовані період/ періоди часу, в який вона була відсутня на роботі. Причини відсутності її на роботі з 08.07.2020 були відомі керівнику. 08.07.2020 вона за сімейними обставинами поїхала до с. Солдацьке, що підтверджується квитком на автобус. З наказом про звільнення вона була ознайомлена 28.07.2020, трудову книжку отримала також 28.07.2020. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, в номері по порядку 13 розділу 2 трудової книжки, дата заповнення «07.07.2020» було внесено запис про звільнення її з роботи за прогули без поважних причин, п. 4 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу №150-К від 28.07.2020. Тобто внесено запис з порушенням п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книг працівників, а саме: встановлено не відповідність запису №13 у графі 4 у трудовій книжці, в разі звільнення у день звільнення, запис не відповідає тексту наказу. Наказ винесений та вручений їй 28.07.2020, трудову книжку видано 28.07.2020, однак запис до трудової книжки внесено 07.07.2020, тобто наступним днем після написання заяви про звільнення її з роботи за власним бажанням у зв`язку з переїздом в іншу місцевість. А, отже, з огляду на зроблений запис у трудовій книжці запис № 13 у графі 2, керівництву ТОВ «Преміум Стар» було відомо, що заява про звільнення її датована 06.07.2020, а тому вважає, що керівництвом була допущена помилка при написанні формулювання в графі 3 «звільнена з роботи за прогули без поважних причин по п.4 ст.40 КЗпП України», а необхідно «звільнена на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з переїздом на нове місце проживання». Керівництво ТОВ «Преміум Стар» повідомляло її про складений акт, яким було зафіксовано відсутність її на робочому місці. З указаним актом її ознайомлено не було, пояснення не відбирались. Також у листі директора ТОВ «Преміум Стар» від 10.07.2020 за №515, в якому їй було запропоновано прибути до підприємства для надання пояснення про відсутність на робочому місці з 08.07.2020, складений акт про відсутність її на роботі та з яким вона не була ознайомлена, не можуть бути достатньою та законною підставою для звільнення працівника за п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки не було належним чином зафіксовано період її відсутності на роботі, що унеможливлює зробити висновок про законність її звільнення у відповідності до чинного законодавства, а факт прогулу не підтверджений ніякими належними доказами. Тому просить суд скасувати наказ №150-К від 28.07.2020 відносно неї про звільнення з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновити на роботі на посаді складальника верху взуття 3-го розряду; стягнути з ТОВ «Преміум Стар» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок звільнення з посади складальника верху взуття 3-го розряду з 07.07.2020 по день постановлення судового рішення.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Стар" надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 06.07.2020 написала на ім`я директора ТОВ «Преміум Стар» заяву про звільнення, в якій просила звільнити її з роботи за власним бажанням у зв`язку з переїздом до нового місця проживання та поставила до відома директора Товариства про написання такої заяви. Проте вказана заява не була безпосередньо вручена в цей день ані керівнику підприємства, ані працівнику, відповідальному за роботу з персоналом, про що свідчить відсутність на ній відповідних відміток. Вказана заява була направлена ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Преміум Стар» поштовим відправленням, отримана Товариством лише 09.07.2020 та зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції підприємства за вх. №8.При цьому, вже 07.07.2020, тобто до отримання Товариством заяви про звільнення, ОСОБА_1 без дозволу залишила своє робоче місце до закінчення робочого дня, а 08.07.2020 до виконання своїх трудових обов`язків взагалі не приступила. Спроби розшукати її за допомогою телефону виявилися марними. 10.07.2020 на адресу, за якою зареєстрована ОСОБА_1 (бо адресу нового місця проживання остання не повідомляла), було направлено поштовою кореспонденцією з рекомендованим повідомленням про врученні листа №515 з проханням прибути на підприємство для надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі в період з 08.07.2020 та попередженням про можливе звільнення за прогули у разі не прибуття. Однак, остання до 28 липня 2020 року питанням свого звільнення, зокрема, винесенням наказу, отриманням трудової книжки, проведенням розрахунку, не цікавилась. В період з 08.07.2020 по 28.07.2020 ОСОБА_1 на роботу не виходила, на робочому місці була відсутня протягом всього робочого часу, чим порушила графік роботи підприємства та правила внутрішнього трудового розпорядку, що за умови відсутності поважності причини невиходу на роботу є дисциплінарним проступком. Факт відсутності на робочому місці зафіксовано у табелі обліку робочого часу за липень 2020 року та актах про відсутність працівника на робочому місці. 28 липня 2020 року ОСОБА_1 прибула на підприємство, де на вимогу керівництва нею були надані письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 08.07.2020. У вказаних поясненнях було повідомлено, що остання в цей період «проживала в іншому населеному пункті». Підставами для винесення Наказу №150-К від 28.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України слугували: доповідна записка майстра від 07.07.2020 про відсутність на робочому місці; лист №515 від 10.07.2020 щодо надання письмових пояснень про причини відсутності; табель обліку робочого часу за липень 2020 року, акти відсутності на робочому місці за період з 08.07.2020, письмові пояснення працівника від 28.07.2020. З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлена 28.08.2020, в цей же день отримала належним чином оформлену трудову книжку та повний розрахунок. У заяві про звільнення за власним бажанням з поважних причин ОСОБА_1 не зазначила строку, в який просить розірвати трудовий договір, тобто не просила розірвати трудовий договір негайно чи в інший скорочений строк. Отже, в даному випадку строк попередження поважності причини неможливості продовжувати роботу протягом двох тижнів, визначених законодавством, ОСОБА_1 до заяви не додала; водночас остання самовільно залишила роботу ще до отримання роботодавцем заяви про звільнення та видання ним відповідного наказу. Доданий до позовної заяви в якості доказу квиток на автобус «до АС Солдацьке», датований 08.07.2020, жодним чином не підтверджує зв`язок саме з ОСОБА_1 та не свідчить по мету такої поїздки. Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження переїзду ОСОБА_1 на нове місце проживання, що унеможливило б продовження нею роботи протягом визначених законодавством двох тижнів, суду не надано. Більш того, в самій позовній заяві місцем проживання позивача ОСОБА_1 зазначено - АДРЕСА_1 . ТОВ «Преміум Стар» під час звільнення ОСОБА_1 за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано всіх вимог чинного трудового законодавства. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про її звільнення здійснено у повній відповідності до вимог законодавства. У зв`язку з цим просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №64-К від 05.03.2020, виданого ТОВ «Преміум Стар»,- ОСОБА_1 прийнято на роботу з 06.03.2020, структурний підрозділ: цех пошиву заготовок, професія (посада): 2 розряд, складальник верху взуття, тривалість робочого дня 08 год. 00 хв. (а.с.57).

Відповідно до наказу №150-К від 28.07.2020,- ОСОБА_1 було звільнено з роботи 07.07.2020 за прогули без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.43).

06.07.2020 ОСОБА_1 було написано на ім`я директора ТОВ «Преміум Стар» заяву, в якій остання просила звільнити її за власним бажанням у зв`язку з переїздом в інше місце проживання (а.с.9).

Згідно журналу обліку вхідної кореспонденції підприємства за вх.№81, вказана заява була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції підприємства ТОВ «Преміум Стар» 09.07.2020 (а.с.31).

07.07.2020 працюючої майстром ТОВ «Преміум Стар» ОСОБА_2 було написано на ім`я директора ТОВ «Преміум Стар» доповідну, згідно якої 07.07.2020 робітниця ОСОБА_3 без дозволу закінчила робоче місце і покинула приміщення фабрики о 15:00 год. (а.с.32).

08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 13.07.2020, 14.07.2020, 15.07.2020, 16.07.2020, 17.07.2020, 20.07.2020, 21.07.2020, 22.07.2020, 23.07.2020, 24.07.2020, 27.07.2020 ТОВ «Преміум Стар» було складено акти про відсутність на робочому місці у вищезазначені дні складальника верху взуття цеху пошиву заготовок ОСОБА_1 на робочому місці з 08:00 год. до 16:30 год. (а.с.34-41).

28.07.2020 ОСОБА_1 з`явилася на підприємство, що зафіксовано автоматизованою пропускною системою, зафіксовано час прибуття о 10 год. 29 хв., що підтверджується електронним табелем обліку 28.07.2020 ОСОБА_1 було написано на ім`ям директора ТОВ «Преміум Стар» пояснювальну, згідно якої остання повідомила, що була відсутня на робочому місці з 08.07.2020, так як проживала в іншому населеному пункті; заява на звільнення була відправлена поштою 06.07.2020 (а.с.42, 60).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України,- трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин без поважних причин, тому суд, з`ясовуючи законність звільнення працівника на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, повинен встановити причини відсутності працівника на робочому місці та їх поважність.

10.07.2020 ТОВ «Преміум Стар» було надіслано листа ОСОБА_1 , в якому ТОВ «Преміум Стар» просило ОСОБА_1 прибути на підприємство для надання пояснення про відсутність на робочому місці з 08.07.2020, а також попереджено, що в разі не з`явлення на підприємство та ненадання пояснення, буде звільнена 07.07.2020 за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.10).

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів», з подальшими змінами та доповненнями,- при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За змістом ст.147 КЗпП України, - за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів»,- у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника необхідна наявність домовленості сторін про строк звільнення. Якщо працівник у своїй заяві не вказав причин, що свідчить про неможливість продовження роботи, звільнення не може відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника або уповноваженого ним органу. Таке положення зумовлене тим, що після закінчення зазначеного строку працівник може залишитися на роботі й не вимагати розірвання трудового договору.

Працівник також має право відкликати заяву про звільнення до настання двотижневого строку, зафіксувавши факт подання такої заяви власником або уповноваженим ним органом, наприклад, вислати поштою або передати за допомогою інших засобів зв`язку.

Вказаний двотижневий строк може бути скорочено, якщо заяву працівника про звільнення з роботи зумовлено неможливістю продовжувати роботу з поважних причин, у тому числі в разі переїзду на нове місце проживання.

У цьому випадку власник або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудові відносини сторін у строк, зазначений працівником у заяві про звільнення, та видати наказ, у якому причини і дата звільнення мають бути чітко сформульовані. В свою чергу, працівник може відкликати заяву про звільнення до закінчення вказаного у ній терміну розірвання трудового договору.

Верховний суд України, зокрема, у Постанові від 31.10.2012 у справі за № 6-120цс12 виклав наступну правову позицію: за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Так, зокрема, за загальним правилом, працівник вправі припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати.

На практиці існує багато об`єктивних причин припинити трудовий договір в дату, яку просить сам працівник (хвороба, переїзд, догляд за хворим членом сім`ї, тощо), при цьому роботодавцю надаються підтвердні документи. Ці підстави є об`єктивними в силу приписів законодавства і роботодавець зобов`язаний їх виконати.

Щодо документального підтвердження поважності причин для звільнення, то в законі прямо передбачено це обов`язковим для двох причин: неможливість проживання у даній місцевості та догляд за хворим членом сім`ї. В обох випадках ці обставини повинні бути підтверджені медичним висновком.

Щодо документального оформлення поважності інших причин, то в законі немає вказівки на обов`язковість надання роботодавцю підтверджуючих документів, але із звичаїв ділового обороту, вимог до оформлення кадрових документів та аналізу судової практики слідує, що поважність причин повинна бути доведено. Наприклад, переїзд на нове місце проживання може бути підтверджений відомостями про реєстрацію за новим місцем проживання, договором оренди квартири, ордером на вселення у житлове приміщення тощо.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про звільнення від 06.07.2020 (а.с. 9) ОСОБА_1 зазначила поважну причину неможливості продовження роботи (переїзд на інше місце проживання), однак не зазначила дату згідно якої просила розірвати трудовий договір, та на підтвердження переїзду на нове місце проживання не надала посадковий документ для проїзду та довідку про її реєстрацію за вказаною адресою. Крім того, в тексті заяви відсутня резолюція про узгодження дати звільнення позивача з оформленням звільнення за ст.38 КЗпП України. Отже, в даному випадку строк попередження про розірвання трудового договору є загальним 2 тижні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у заяві про звільнення ОСОБА_1 не ставила питання про її звільнення у певні строки, то у роботодавця не було законних підстав для її звільнення згідно ч.1 ст.38 КЗпП України. При цьому доказів узгодження дати звільнення з роботодавцем у зв`язку з переїздом в іншу місцевість та поважні причини неявки на робоче місце у вищезазначені дні на роботі суду позивачем не надано, а факт відсутності на роботі в даний період часу не заперечувався позивачем в позовній заяві.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, суд приходить до висновку про вчинення позивачем порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу з 08.07.2020 по 28.07.2020, що є підставою для звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Щодо не відповідності запису внесеного до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книг працівників суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.27 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», - запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно п.2.4 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», - усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

ТОВ «Преміум Стар» згідно з правовими позиціями Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №289/51/16, 13.10.2020 було винесено наказ №207-к «Про внесення змін до наказу №150-к від 28.07.2020»,- внесено зміни до наказу №150-к від 28.07.2020 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України в частині дати звільнення, а саме змінено дату звільнення з 07.07.2020 на 28.07.2020; наказано внести відповідні зміни щодо дати звільнення до запису про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_1 ; копію даного наказу про внесення змін до наказу №150-к від 28.07.2020 та пропозицію надати трудову книжку для внесення відповідних змін до запису про звільнення направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.61).

За таких умов, позовні вимоги щодо скасування наказу №150-К від 28.07.2020 про звільнення з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та поновлення на роботі задоволенню не підлягають, як безпідставно заявлені.

Відповідно, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі, а тому самостійного обгрунтування судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 82, 89, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 40, 147 КЗпП України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Стар" про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 23.10.2020.

Суддя В.Б. Князєв