КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з жилого приміщення та вселення до жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі проживають в належній позивачу квартирі, що порушує його майнові права та перешкоджає користуватися нерухомим майном.

На підставі викладеного у позові, просив суд усунути перешкоди у користуванні його власністю шляхом виселення відповідачів та інших мешканців з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Під час судового розгляду справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненою позовною заявою в якій просив суд першої інстанції вселити його до належної на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року позов задоволено.

Усунено перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його власністю шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та інших мешканців квартири з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, звільнення квартири від їх речей та майна.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору в рівних частках з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору в частині позовних вимог про вселення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду.

Так, зазначає, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про виселення відповідачами не вчинялися будь-які умисні дій щодо порушення прав ОСОБА_2 , так як вони не знали про те, що за рішенням нотаріуса, що оскаржується на цей час у судовому порядку (справа № 753/7176/19), право власності на квартиру де вони проживали, та фактичним власником якої є ОСОБА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції прийняв рішення у справі за відсутності фактичного спору, оскільки відповідачі у справі на момент подання позову не знали про наявність прав ОСОБА_2 стосовно квартири, в якій вони проживають, та не чинили умисних дій спрямованих на порушення його прав.

Лише 16 січня 2019 року, тобто вже після винесення оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 дізналася, що рішенням Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року, на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 485 та договору відступлення права вимоги № 721 право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2

ОСОБА_1 не отримувала ні письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, ні документів на підтвердження переходу права вимоги від Кредитора за договором позики - ОСОБА_4 до особи за якою було зареєстровано право власності на квартиру - ОСОБА_2 .

При цьому, відповідно до п. 1 Договору задоволення вимог іпотекодержателя №485, сторони договору визначились, що документами які підтверджують невиконання договору позики є виключно виконавчий напис нотаріуса або рішення суду.

Таким чином рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. порушує право власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться АДРЕСА_2 , оскільки саме відповідно до нього, безпідставно та з порушенням закону, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Окрім того, скаржник зазначає, що 27 травня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі №753/7176/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та ОСОБА_2 про скасування рішення про державну, реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року, щодо квартири адреса АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Таким чином, саме у справі № 753/7176/19, яка розглядається Київським апеляційним судом, вирішується питання про законність реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру, що є предметом спору у даній справі.

Також, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було враховано, що наявність права власності не є тотожним наявності запису в реєстрі прав власності.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу Київського апеляційного суду відзив не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Під час розгляду справи по суті на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи копії постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року, яка прийнята у справі №753/7176/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, ОСОБА_2 про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року.

Так, зі змісту вказаної постанови Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року вбачається, що судом було скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду належним чином судом повідомлений.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вною укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 позику в сумі 35 175 доларів США, а остання зобов`язалась повернути позику.

19 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а 24 червня 2011 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до вищезазначеного договору, відповідно до якого, цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_1 за Договором позики від 19 березня 2010 року. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.4)

27 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотеко держателя), відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, а також отримав право вимоги за основним зобов`язанням.(а.с.5)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . (а.с.6-7)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі проживають у квартирі, яка належить позивачу на праві власності, що перешкоджає йому володіти і вільно користуватись спірною квартирою.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При вирішенні позову, суд має з`ясувати чи порушене відповідачем право позивача і чи підлягає воно захисту в обраний позивачем спосіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач став власником квартири, в якій проживають відповідачі. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі були поставлені до відома про перехід права власності на квартиру до позивача. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач перед`являв їм вимоги про виселення. За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що на час пред`явлення позивачем позову направленим на захист права користування квартирою, між сторонами був відсутній спір, відповідачі не були обізнані про права позивача на квартиру, отже його права не порушували, а тому вони не підлягали судовому захисту.

Суд першої інстанції не з`ясував наведені обставини справи, оскільки ухвалив заочне рішення. Однак матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання.

Також, судова колегія при розгляді апеляційної скарги взяла до уваги постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року, якою задоволено позов ОСОБА_1 і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31907971 від 18 жовтня 2016 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Таким чином, на даний час позивач не є власником спірної квартири, а тому ці обставини також враховуються судовою колегією при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що заочне рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушеням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з жилого приміщення та вселення до жилого приміщення скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з жилого приміщення та вселення до жилого приміщення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: