Провадження № 2/344/844/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Грегулецької Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням та поділ особових рахунків, з сплати комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1999 р. №4572/57, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_1 , її матері, ОСОБА_3 , та сестрам, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить в рівних долях на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до виписки № 0695 від 18.04.2019 р. виданою КП"Дирекція замовника" у квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її донька - ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_2 та син сестри - ОСОБА_6 . Проте, незважаючи на належність відповідних часток власності квартири та проживання у ній, відповідачі не беруть участь у оплаті наданих житлово- комунальних послуг. У зв`язку з цим виникла значна заборгованість за житлово-комунальні послуги, що станом на 01.04.2019 р. становила 19797,17 грн., відповідно до довідки про заборгованість від 23.04.2019 р. Позивач зазначає, що непорозуміння, які виникають між нею та відповідачами спричиненні відсутністю порядку користування квартирою та поділу особових рахунків по квартплаті і сплаті комунальних послуг. Зазначила, що намагалась вирішити питання поділу особових рахунків по квартплаті і сплаті комунальних послуг, звертаючись в усному порядку до надавачів житлово-комунальних послуг для здійснення відповідного поділу, проте у цьому відмовляли, посилаючись на відсутність добровільної згоди всіх співвласників і особистої їх присутності. Просила встановити наступний порядок користування квартирою: відповідачу 1 та її сину ОСОБА_6 виділити в користування кімнату № 2 житловою площею 11,7 м , відповідачу 2, кімнату №5 - житловою площею 8,8 м та комору площею 0,9м2; відповідачу 3, кімнату №6 - житловою площею 8,0 м2 та балкон площею 1,0м2; позивачу кімнату №6 - житловою площею 8,9 м та балкон площею 1,2м; коридор загальною площею 10,8 м , кухню загальною площею 7,8 м , вбиральню загальною площею 1,2 м., ванну кімнату загальною площею 2,6 м2, - залишити у спільному користуванні. Розділити особові рахунки по оплаті за квартплату (утримання будинку та прибудинкової території), електроенергію, централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, газопостачання, опалення та вивезення твердих побутових відходів квартири АДРЕСА_2 на три окремі особові рахунки кожен, у відповідності до встановленого порядку користування приміщеннями, розділивши при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками відповідно до частки власності кожного співвласника. Закріпити: один особовий рахунок - на ім`я ОСОБА_2 на 17,3 м (які складаються з 11,7 м - житлової площі кімнати №2, та 5,6 м пропорційної частки нежитлової площі загального користування на одного співвласника квартири); другий особовий рахунок - на ім`я ОСОБА_3 на 15,3 м (які складаються з 9,7 м - житлової площі кімнат №5, комори та 5,6 м - пропорційної частки нежитлової площі загального користування на одного співвласника квартири); третій особовий рахунок - на ім`я ОСОБА_4 на 14,6 м (які складаються з 9 м - житлової площі кімнати №6 та балкону площею 1,0м2, та 5,6 м2 - пропорційної частки нежитлової площі загального користування на одного співвласника квартири) ; четвертий особовий рахунок - на ім`я ОСОБА_1 15,7 м (які складаються з 8,9 м - житлової площі кімнати №6 та балкону площею 1,2 м2, та 5,6 м2 - пропорційної частки нежитлової площі загального користування.

Позивач подала заяву за змістом якої просила розглядати справу без її участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Клопотань щодо реалізації прав до суду не надано.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Оскільки сторін повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за їх відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11/03/1999 виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно технічного паспорту на квартиру за №9598 від 12.03.2019 р., квартира складається з: 3 кімнат житловою площею: 37,4 м (загальна площа 62,9 м ) в тому числі: кімнати житловою площею 11,7 м (кімната №2); кімнати площею 8,8 м.; кімнати площею 16,9 м.; кухні площею 7,8 м (кімната №7); ванни кімнати 2,6 м.; вбиральні площею 1,2 м.; коридору площею 10,8 м.; комори площею 0,9 м. ; балкону площею 2,2 м.

За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Норма ч. 3 ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленості. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У цій справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею.

Зважаючи на те, що сторонам справи неможливо виділити в користування ті частини спільного майна в натурі, які б точно відповідали їх частці у праві спільної часткової власності, позивач просить залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор в спільному користуванні, що однозначно унеможливлює визначення площі виділених приміщень відповідно до розміру часток сторін та встановлення порядку користування спірною квартирою, що запропонований позивачем. Таким чином вимогу не обґрунтовано належними правовими підставами.

Згідно ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правилами користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні, вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі №711/8946/18.

Суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач разом з іншими співвласниками в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств, з вимогою про поділ особових рахунків з оплати послуг та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи , що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі, не доведено, що позивачу було в цьому відмовлено.

Також, згідно правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 18.10.2018 року по справі № 756/9713/16-ц визначено, що спір про поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг не підлягає розгляду в судовому порядку.

В свою чергу кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники не позбавлені можливості звернутися до комунальних підприємств особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для відкриття окремих особових рахунків.

Вимог до підприємств, що надають житлово-комунальні послуги позивачем не пред`явлено. В свою чергу особові рахунки є формою внутрішнього обліку, визначаються житлово-комунальними підприємствами на власний розсуд, а тому позивачу не належить компетенція на подання позову щодо їх поділу, зміни чи встановлення за її розсудом.

Окрім цього, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц провадження № 14-61цс18).

Позивач заявивши вимоги про поділ особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг, клопотань про залучення до участі у справі організацій, що надають житлово-комунальні послуги та, відповідно, відкривають та ведуть особові рахунки для оплати житлово-комунальних послуг не заявлено.

Суд не може вирішити питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справи, що є підставою для відмови у позові, оскільки висновки по суті позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи.

Враховуючи викладене, позов не обґрунтовано належними правовими підставами в повному обсязі.

Відповідно до зазначеного, суд -

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.