Справа№ 328/3052/19
21 квітня 2020 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гавілей М.М., за участю секретаря судового засідання Королькової К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.01.2009 року та судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 02.01.2009 року, згідно з якою отримав кредит в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік.
Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 30.10.2019 року має заборгованість 150320,27 грн., з яких: 115,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 144500,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 5704,77 грн. - заборгованість за пенею. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення частини вищевказаної кредитної заборгованості у розмірі 127442,03 грн., яка складається з наступного: 115,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 127326,56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02.01.2009 року по 31.05.2019 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.130 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Із письмової заяви клієнта, підписаної ОСОБА_1 02.01.2009 року, вбачається, що відповідач отримав у Закритому акціонерному товаристві комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «Приватбанк», кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В заяві зазначено, що базова процентна ставка на момент підписання договору складає 30 % з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.
В заяві зазначено, що на її підставі відповідач отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/12.
Також банком надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 02.01.2009 року, якою передбачались такі умови договору: до 55 днів пільгового періоду, базова процентна ставка за користування кредитним лімітом у розмірі 2,5 % на місяць (тобто 30 % на рік) на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році. Розмір мінімального щомісячного платежу на погашення кредитної заборгованості - 7 % від заборгованості зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. За порушення зобовязань позичальником передбачена пеня ( пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором/30, нараховується за кожний день прострочки кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, нараховується один раз в місяць)), а також штраф у випадку прострочення платежу більш як на 120 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Передбачена також збільшена процентна ставка у розмірі 3,75% на місяць у випадку перевищення позичальником розміру кредитного ліміту.
Банком надано також Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: зміна кредитного ліміту, зміна тарифів, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та його розмір і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору - протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (пункт 9.12 Умов) та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи письмову заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не були підписані відповідачем, а отже за положеннями статей 207, 1055 ЦК України вони не можуть бути складовими договору, бо кредитний договір укладається лише у письмовій формі, підписаній сторонами, що узгоджується із правовою позицією, викладеної у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19),
Отже, умови договору між сторонами були узгоджені лише у заяві клієнта від 02.01.2009 року та довідці про умови кредитування від 02.01.2009 року, які були підписані відповідачем.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.10.2019 року складає 150320,27 грн., з яких: 115,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 144500,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 5704,77 грн. - заборгованість за пенею. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення частини вищевказаної кредитної заборгованості у розмірі 127442,03 грн., яка складається з наступного: 115,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 127326,56 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02.01.2009 року по 31.05.2019 року.
Суд вважає, що сам по собі перевипуск кредитної картки не може вважатися доказом того, що відповідач належним чином інформований про їх існування, і такі картки були дійсно отримані відповідачем. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідач користувався перевипущеними кредитними картками.
З виписки по рахунку, яка надана позивачем, вбачається, що відповідач користувався кредитною картою № НОМЕР_1 до 03.07.2013 року включно, знімав готівкові кошти у банкоматі, сплачував за покупки у торгівельній мережі, а також частково погашав заборгованість. Останній платіж здійснений відповідачем 03.07.2013 року шляхом внесення готівкою коштів через касу відділення банку в сумі 315,00 грн. У виписці не зазначено про подальше зняття коштів відповідачем та користування карткою.
Як втановлено із розрахунку Банку, станом на день закінчення дії договору 31.12.2012 року заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 266,87 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15,11 грн.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.
При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.01.2009 року відсотки за користування кредитом нараховувалися з січня 2013 року по 30.10.2019 року, тобто і після закінчення строку дії кредитного договору від 02.01.2009 року, а саме після 31.12.2012 року, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Отже, ураховуючи те, що сторонами договору обумовлено строк кредитування, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , тому починаючи з 01.01.2013 року банк не мав права нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами. Умов щодо продовження (пролонгації) дії укладеного між сторонами кредитного договору на тих самих або інших умовах Заява позичальника та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору від 02.01.2009 року не містять. Додаткові угоди щодо продовження строку дії кредитного договору на тих самих або інших умовах сторони не укладали.
Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.
Сплативши 03.07.2013 року грошові кошти в сумі 315 грн., відповідач повністю погасив кредитну заборгованість, яка існувала станом на час закінчення дії кредитного договору.
За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 610, 612, 626, 628, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 27.04.2020 року.
Суддя: