Єдиний унікальний номер 233/5738/18
Номер провадження 22-ц/804/1297/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових за-сідань № 3 цивільну справу № 233/5738/18 за позовом ОСОБА_1 до Костя-нтинівської міської ради про стягнення грошових коштів, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької об-ласті від 17 січня 2020 року (суддя першої інстанції Каліуш О.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Костянтинівської міської ради про стягнення грошових коштів у сумі 370 080 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2017 року набрало законної сили рішення Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/4192/16, згідно із яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 360 080 грн. за договором пози-ки та 10 000 грн. за надані йому юридичні послуги, а всього 370 080 грн. З виконавчим листом він звернувся до Костянтинівського міськрайонного ВДВС для примусового виконання вказа-ного рішення.

Згідно із відомостями, боржнику належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (майстерня ритуальних послуг), та будинок, розташований в АДРЕСА_3 .

Виконавча служба закрила виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника, який по-мер у 2008 році. Спадкоємців за законом та заповітом у померлого немає.

Він звертався до суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного ВДВС та до Костянтинівської міської ради про визнання спадщини померлого ОСОБА_4 відумерлою та визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (майстерня ритуальних послуг загальною площею 263,30 кв. м.) та нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (житловий бу-динок загальною площею 23,8 м.кв., літню кухню, два сараї, душ, льох та водопровід метале-вий).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року по справі 233/71/18 рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року в частині відмови у задоволені позовних вимог до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, Костянтинівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином спадщина після смерті ОСОБА_4 визнана відумерлою та перейшла у власність до Костянтинівської міської ради.

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 1277 ЦК України позивач зазначав, що територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст.1231 цього Кодексу.

04 жовтня 2018 року ним на адресу відповідача направлено вимогу про повернення йому боргу, але до теперішнього часу позивач відповіді не отримав, у зв`язку з чим вважає, що відповідач відмовився сплатити йому грошові коштів у сумі 370 080,00 грн.

Просив суд стягнути з Костянтинівської міської ради грошові кошти у зазначеній сумі.

17 січня 2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради про стягнення гро-шових коштів відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ска-сувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Костянтинівська міська рада є власником нерухо-мого майна з моменту набуття законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. На час винесення судом оскаржуваного рішення відповідач вже був власником даного нерухомого майна, а відмова відповідача перереєструвати нерухоме майно в реєстраційній службі на своє ім`я, не позбавляє відповідача обов`язку щодо виплати йому грошових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Костянтинівська міська рада, заперечуючи вимо-ги апеляційної скарги позивача, зазначає, що доводи та міркування позивача безпідставні. Звер-таючись до суду з позовом, позивач не врахував, що територіальна громада в особі Костянтинівської міської ради ще не набула права на відумерлу спадщину у вигляді нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , що давало б йому право вимоги, передбаченої ч. 4 ст. 1277 ЦК України. Вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо були досліджені наявні у справі докази та було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення. З огляду на зазначене, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за на-явними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Костянтинівської міської ради не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 15 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач Костянтинівська міська рада отримали 02 квітня та 03 квітня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 140, 141).

Про причини неявки у судове засідання 15 квітня 2020 року позивач не повідомив і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Від представника відповідача надійшло клопотання слухати справу у його відсутність (а.с. 145).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та пред-ставника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що визнання спадщини відумерлою слід вважати особливою, відмінною від спадкування підставою набуття права власності територіальною громадою. Норми, аналогічні тим, які по-ширюються на спадкоємців, можуть визначати статус громади лише при наявності спеціальної вказівки про це у законі. Самі по собі правила спадкування на громаду, до якої перейшло відумерле майно, не розповсюджуються. Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 не врахував, що територіальна громада в особі Костянтинівської міської ради Донецької області ще не набула прав на відумерлу спадщину у вигляді нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 що давало б позивачу право вимоги, передбаченої ч. 4 ст. 1277 ЦК України.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20 січня 2017 року у справі № 229/4192/16-ц, яке набрало законної сили 31 січня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 січня 2008 року у сумі 360 080,00 грн. та витрати на оп-лату юридичної допомоги у сумі 10 000,00 грн. (а.с. 96-97).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року у справі № 233/71/2018, визнано відумерлою спадщину, що складається з майстерні риту-альних послуг загальною площею 263,30 кв.м. по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Костянтинівської міської ради, а також жилого будинку жилою площею 23,80 кв.м. з надвірними будівлями в АДРЕСА_3 на земельній ділянці Костянтинівської міської ради, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано її Костянтинівській міській раді Донецької області. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено (а.с.98-99).

Постановою Апеляційного суду Донецької області № 233/71/18 від 20 вересня 2018 року у справі № 233/71/18 рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно скасовано. Позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог до Костянтинівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Костянтинівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 з інших підстав. Рішення суду в частині визнання спадщини відумерлою та її передачі у власність Костянтинівській міській раді залишено без змін (а.с.100-101).

ОСОБА_1 04 жовтня 2018 року звертався до Костянтинівської міської ради з вимогою про повернення боргу у сумі 370 080 грн. (а.с. 7), проте відповіді на це звернення не отримав.

Звертаючись до суду з позовом, посилаючись на положення ч. 4 ст. 1277 ЦК України, по-зивач просив стягнути на його користь грошові кошти у сумі 370 080,00 грн.

Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпе-ка визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю ( ч. 1 ст. 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави ( ч. 2 ст. 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); кожен має право на повагу до його гідності ( ч. 1 ст. 28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом ( ч. 1 ст. 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 129).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховен-ства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Гарантуючи державний, у тому числі судовий, захист прав і свобод людини і громадянина, Конституція України одночасно закріплює право кожного захищати свої права і свободи всіма способами, не забороненими законом (ст. 55). Способи захисту цивільних прав зазначені у ст. 16 ЦК України.

Дослідивши обставини справи та ознайомившись з матеріалами справи, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що визнання спадщини відумерлою є особливою, відмінною від спадкування підставою набуття права власності територіальною громадою, і на громаду, до якої перейшло відумерле майно, не розповсюджуються правила спадкування та норми, аналогічні тим, які поширюються на спадкоємців.

Відповідно ч. 4 ст. 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними гро-мадами пропорційно вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Положеннями ст. 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця перехо-дить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позо-вом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Дійшовши вірного висновку, що територіальна громада з огляду на положення ч. 4 ст. 1277 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 ЦК України, суд першої інстанції, з посиланням на положення Цивільного кодексу України, дійшов висновку про те, що звертаючись з позовом, ОСОБА_1 не врахував, що територіальна громада в особі Костянтинівської міської ради Донецької області ще не набула права власності на відумерлу спадщину, оскільки ще не відбулась державна реєстрація нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи судове рішення про визнання спадщини відумерлою та її передача у власність Костянтинівської міської ради набуло законної сили 20 вересня 2018 ро-ку(а.с. 3-6).

Починаючи з цього часу і на момент розгляду справи апеляційним судом, відповідач не вчинив належних дій для оформлення спірної відумерлої спадщини, що свідчить про зловжи-вання ним своїми правами.

Розглядаючи спір по суті, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати правовий вис-новок, викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 2-2697/11(провадження № 61-28147сво18), згідно якому оскільки отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки Костянтинівська міська рада Донецької області за вказаний тривалий час без за-значення на це підстав та причин не оформила передану їй у власність відумерлу спадщину, апеляційний суд, керуючись наведеним правовим висновком, вважає безпідставними доводи суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог через відсутність державної реєстрації спірного нерухоме майно.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу I "Основні положення", у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати ха-рактеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

У відповідності абазу 2 до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених зако-ном випадках.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою при-родою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги.

Тлумачення ж ст. 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредито-ра права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернен-ня до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів за-хисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначе-но у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація по-винна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного оборо-ту.

Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі N 645/3265/13-ц (провад-ження N 61-5552свп18).

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необхідність захисту цивільного права позивача шляхом звернення стягнення на відумерлу спадщину, передану Костянтинівській міській раді.

Проте в матеріалах справи відсутні дані про сукупну вартість спірного майна. Оскільки учасники судового розгляду не взяли участь у судовому засіданні апеляційного суду, суд було позбавлено можливості вирішити питання про проведення оцінки відумерлого спадкового май-на.

Разом з тим відповідно до статей 19,57 Закону України «Про виконавче провадження» сто-рони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна на момент його реалізації.

Тому не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни об`єкта, на який звернуто стягнення в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судового рішення.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі N 235/3619/15-ц (провадження N 14-11цс18).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або не-правильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який містить вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 370 080 грн., тобто вимоги майнового характеру у жовтні 2018 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановлених станом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року стано-вить 1 762 гривні.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі становить 370 080 грн., за подання позивачем позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 700 грн. 80 коп. (370 080 х 1%).

У відповідності п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи (а.с. 2).

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п. б) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судо-вого рішення в резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування судового рішення та задоволення вимог ОСОБА_1 , з урахуванням наявності пільги у позивача зі сплати судового збору, підлягає стягненню з відповідача Костянтинівської міської ради судовий збір на користь держави у розмірі 3 700 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 6 ст. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто за подання апеляційної скарги позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 5 551 грн. 20 коп. (3 700,80 х 150%).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, з відповідача Костянтинівської міської ради на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 5 551 грн. 20 коп., а всього 9252 грн.( 3 700,80 + 5 551,20).

Керуючись ст.ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівської міської ради про стяг-нення грошових коштів задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за рішенням Дружківського міського суду від 31 січня 2017 року по справі № 229/4192/16 у сумі 370 080 грн. звернути стягнення в межах вартості майна на: майстерню ритуальних послуг загальною площею 263,30 кв.м. по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Костянтинівської міської ради, а також жилого будинку жилою площею 23,80 кв.м. з надвірними будівлями в АДРЕСА_3 на земельній ділянці Костянтинівської міської ради, переданого як відумерла спадщина у власність Костянтинівської міської ради.

Стягнути з Костянтинівської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 9252 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська