Постанова

Іменем України

20 жовтня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11125/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської області

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Журавського В.В.

від 24 червня 2020 року

у цивільній справі №359/3766/16-ц Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави

до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 ,Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Інвест-Проект",

треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі-Факторинг", приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга Світлана Геннадіївна,

про визнання недійсними рішень сільської ради, визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року перший заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави, звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Великоолександрівської сільської ради від 26.04.2013 був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1685 га, для ведення особистого селянського господарства в с. Чубинське Бориспільського району. 07 листопада 2013 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0043 на користь ОСОБА_1 . Рішенням Великоолександрівської сільської ради від 21 березня 2014 року змінено цільове призначення даної земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 30.07.2015 ОСОБА_1 передав спірну земельну ділянку у строкове платне користування ТОВ «Група Інвест-Проект». Крім того, за договором іпотеки від 02.06.2015 ОСОБА_1 надав земельну ділянку ТОВ «Профі-Факторинг» як гарантію виконання своїх фінансових зобов`язань.

Зазначав, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування населеного пункту, тому, зважаючи на положення частини 3 статті 83 Земельного кодексу України передача таких земель у приватну власність не допускається. За таких обставин, на думку позивача, приймаючи вищевказані рішення, Великоолександрівська сільська рада перевищила надані їй законодавством повноваження, передбачені статтею 19 Конституції України, статтями 12, 23, 83, 122 ЗК України, а також пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

За наведених обставин просив: визнати недійсним та скасувати рішення Великоолександрівської сільської ради від 26 квітня 2013 року №1158-48-VI, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1685 га, для ведення особистого селянського господарства в с. Чубинське Бориспільського району, та рішення від 21 березня 2014 року №1873-63-VI «Про зміну цільового призначення земельної ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_1 »; скасувати рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурги С.Г. від 31.01.2014 №10533226 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку; визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Група Інвест-Проект» від 30.07.2015 №985; витребувати на користь територіальної громади села Чубинське в особі Великоолександрівської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1685 га, кадастровий номер :06:004:0043.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської обалсті від 25.07.2017 та рішення Апеляційного суду Київської області від 14.12.2017, яким задоволено позов прокурора, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав до суду апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції в рішенні не надано жодної оцінки правовим підставам позову. Судом також проігноровано, що звертаючись до суду з позовом про захист державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді.

Судом не враховано, що позовна заява обґрунтована прокурором від імені держави з позиції уповноваженого органу контролю, яким на момент звернення до суду визначено саме Державну інспекцію сільського господарства як органу, що здійснював державний контроль за охороною та раціональним використанням земель усіх категорій.

Судом залишено поза увагою доводи позивача, що з даним позовом прокурор звернувся 28.04.2016, тоді як належні Державній інспекції сільського господарства контролюючі функції передано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру лише 30.11.2016. Також додав, що на момент подання даного позову - 28.04.2016 Державна інспекція сільського господарства хоча й перебувала в стані припинення, однак, її повноваження в сфері здійснення державного контролю до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ще передані не були.

Зазначав, що оскільки в органу уповноваженого державою на здійснення функцій контролю за використанням та охороною земель відсутні законні повноваження щодо звернення до суду з подібним цивільним позовом, а також зважаючи на відсутність безпосередніх порушень інтересів держави в особі цього органу та, відповідно, відсутність у нього права на позов в інтересах держави, прокурор і пред`явив даний позов в інтересах держави, як самостійний позивач.

Також зазначив, що оскільки орган місцевого самоврядування визначено прокурором як відповідача, то його неможливо одночасно зазначити позивачем, як представника власника - територіальної громади.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск прокурором строку позовної давності. Зокрема, на думку скаржника, висновки суду про початок перебігу позовної давності з 26.04.2013, тобто з моменту прийняття відповідачем рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не ґрунутуються на вимогах закону та не підтверджуються належними доказами, оскільки не містять доказів інформування прокурора про такий саме факт з порушенням встановленого законодавством порядку.

Вказував, що в позовній заяві зазначено, що про допущені Великоолександрівською сільською радою порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень прокурору стало відомо в ході колективного звернення жителів села щодо правомірності відведення у власність громадянам земельних ділянок на території села.

Судом першої інстанції залишено поза увагою постанови Великої Палати від 22.05.2018 по справі №469/1203/15-ц, від 06.06.2018 по справі №372/1387/13-ц, від 20.06.2016 по справі №697/2751/14-ц, в яких викладено правові позиції щодо початку перебігу позовної давності в аналогічних справах.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України, самоусунувся від розгляду справи по суті позовних вимог прокурора, не врахував вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 29.06.2019, які є обов'язковими для суду під час нового розгляду справи.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти апеляційної скарги подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначав, що суд дійшов правильного висновку про пропуск прокурором строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. А наведені в апеялційній скарзі доводи таких висновків суду не спростовують. Також зазначив про те, що судом першої інстанції правильно зазначено в рішенні про те, що станом на день пред'явлення прокурором позову до суду, прокурор діяв в інтересах держави в особі центрального органу виконавчої влади - Держсільгоспінспекція в Київській області, який вже був ліквідований. Функції контролю за землями сільськогосподарського призначення покладено на Держгеокадастр, який є самостійною юридичною особою з повниим обсягом процесуальної дієздатності, а відтак наділений повноваженнями щодо звернення до суду з цивільним позовом за захистом своїх порушених прав. Додав, що прокурор не довів суду належними доказами, що даний орган не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави, які пов'язані із здійсненням контролю за використанням та охороною земель.

Предствник позивача - Підяш О.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідачі: Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області та Товариство з обмеженою відповідальністю "Група Інвест-Проект", належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга С.Г., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися та своїх представників не направили.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі-Факторинг", належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що рішення Великоолександрівської сільської ради щодо надання безоплатно у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства прийнято з порушенням земельного та містобудівного законодавства, оскільки дана земельна ділянка відведена за рахунок земель загального користування, які не можуть передаватися у приватну власність. Також зазначив, що оскільки рішення сільської ради є незаконим, то підлягає визнанню недійсним та скасуванню і рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ст. 12 ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що органи місцевого самоврядування, до яких в тому числі відносяться сільські ради, наділені повноваженнями щодо зміни цільового призначення земельних ділянок та щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для будь-яких потреб, відповідно до вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, що земельна ділянка, яка є предметом спору, в 2007 році мала цільове призначення - земля загального користування. В подальшому цю земельну ділянку було передано у приватну власність ОСОБА_2 , яка в свою чергу продала дану земельну ділянку ОСОБА_1 . За заявою нового власника ОСОБА_1 земельній ділянці було повернуто цільове призначення - землі загального користування.

Дані обставини підтвержуються наступним.

З матеріалів справи вбачається, що було затверджено генеральний план забудови центральної частини села Чубинське Бориспільського району Київської області, яким передбачалася забудова багатоповерхових будинків в селі.

Рішенням №548-16-У Великоолександрівської сільради ради від 18.04.2007 затверджено «Положення про порядок проведення конкурсів на право укладання договору оренди земельних ділянок на території Великоолександрівської сільської ради», затверджено умови конкурсу на право оренди в с. Чубинське (земельна ділянка площею 0,65 га) та Велика Олександрівка (земельна ділянка площею до 1,25 га, с. Велика Олександрівка, площею 0,40 га).

Великоолександрівська сільська рада в газеті Трудова Слава №55 від 05.05.2007 оголосила конкурс на 07.06.2007 на оренду земельної ділянки, зокрема, площею 0,65 га, в с. Чубинське.

Згідно протоколу №8 засідання комісії по проведенню конкурсу на право оренди земельної ділянки від 07.06.2007, розглянувши та обговоривши конкурсні пропозиції, комісія дійшла висновку, що з конкурсних пропозицій не можна виявити чітко переможця і запропонувала провести таємне голосування. За результатами підрахунку голосів переможцем конкурсу визначено ТОВ «Нелора Ленд».

Постановою Господарського суду Київської області від 10 вересня 2007 року у справі №А9/235-07 визнано неправомірними дії Великоолександрівської сільської ради стосовно визначення переможця на право оренди земельної ділянки, площею 0,65 га, в с. Чубинське, а результати конкурсу в частині щодо визначення переможця недійсними.

Зобов'язано Великоолександрівську сільську раду провести повторне засідання комісії по визначенню переможця на право оренди земельної ділянки, площею 0,65 га, в с. Чубинське, та визначити переможця конкурсу відповідно до порядку, встановленого рішенням №548-16-5 сесії Великоолександрівської сільської ради від 18.04.2007.

В подальшому рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 19 жовтня 2012 року №903-41-VI надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1685 га, для ведення особистого селянського господарства в селі Чубинське Бориспільського району Київської області.

Рішенням Великоолександрівської сільської ради від 01.03.2013 №1112-47-VI затверджено містобудівну документацію "Генеральний план села Чубинське" Бориспільського району Київської області", із загальною існуючою площею села 303,51 га та загальною запроектованою площею села 571,6 га.

26 квітня 2013 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області прийнято рішення №1158-48-VI, яким вказаний вище проект землеустрою затверджено та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0043, площею 0,1685 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Великоолексадрівської сільської ради.

07 листопада 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області прийнято рішення, індексний номер 7682107, про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2013 року №12362166.

07 листопада 2013 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12362037, видане реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київській області.

31 січня 2014 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, за умовами якого відчужила останньому належну їй вищевказану земельну ділянку.

Рішенням приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурги С.Г., індексний номер 10533226, від 31 січня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1685 га, кадастровий номер :06:004:0043, по АДРЕСА_1 .

Рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21 березня 2014 року №1873-63-VI цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0043, площею 0,1685 га, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 , було змінено на будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_2 , на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2014 року у справі №359/3483/13-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 , за якою в порядку поділу сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,1685 га, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (кадастровий номер :06:004:0043), яка знаходиться по АДРЕСА_3 .

02 червня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Профі-Факторинг» договір іпотеки, за яким передав в іпотеку товариству спірну земельну ділянку, як гарантію виконання фінансових зобов`язань.

30 липня 2015 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Група Інвест-Проект» договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію), за яким передав земельну ділянку в користування ТОВ «Група Інвест-Проект» для будівництва на ній багатоквартирного житлового будинку. Договір зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 30 липня 2017 року, індексний номер 23291894.

В матеріалах справи відсутні докази, що на момент прийняття сільською радою оскаржуваного рішення щодо передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 було змінено цільове призначення цієї земельної ділянки із земель загального користування на землі сільськогосподарського призначення.

Незважаючи на те, що сдуом встановлено, що спірній земельній ділянці повернуто первинне цільове призначення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про порушення Великоолександрівською сільською радою норм закону при передачі у приватну власність земельної ділянки, оскільки законодавець забороняє передачу у приватну власність земель загального користування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення строків позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати право в примусовому порядку.

При цьому, аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Положення ЦК України щодо початку перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 по справі №372/1036/15-ц).

Як вже зазначалось вище, 26.04.2013 Великоолександрівською сільською радою прийнято оскаржуване прокурором рішення про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки.

З наведеного слідує, що 26.04.2013 прокурор міг дізнатися про порушене право державного органу, в інтересах якого звернувся до суду з даним позовом.

Проте, з даним позовом прокурор звернувся 28.04.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання прокурора, викладені у позовній заяві, що про існування оспорюваного рішення сільської ради йому стало відомо тільки після надходження до Генеральної прокуратури України заяви мешканців с. Чубинське Бориспільського району Київської області про вчинення корупційного правопорушення від 08.09.2015.

Законодавцем визначено, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Крім того, згідно правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18) і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17).

Зважаючи на те, що даний позов пред`явлений прокурором в інтересах держави, в особі Держсільгоспінспекції, яка станом на час прийняття оспорюваних рішень Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району, забезпечувала реалізацію державної політики у сфері нагляду в агропромисловому комплексі, тому строк позовної давності має відраховуватись з часу, коли Держсільгоспінспекція, дізналась про порушення своїх прав.

Водночас, матеріали справи не містять належних доказів, що уповноважений орган держави не міг дізнатися про порушення інтересів держави під час виділення у приватну власність спірної земельної ділянки. Зокрема, з досліджених матеріалів цивільної справи відсутні підстави стверджувати, що прокурору пізніше, а ніж державі, в особі уповноваженого органу, стало відомо про порушення вимог земельного законодавства під час виділення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом правильно відраховано строк позовної давності з 26.04.2013, тобто з дня прийняття Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення від 26 квітня 2013 року №1158-48-VI «Про передачу гр. ОСОБА_2 у власність земельної ділянки».

До того ж, судом правильно зазначено в рішенні, що прокурор будучи представником інтересів держави у спірних правововідносинах, та діючи в загальнодержавних інтересах, в особі органу, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду та контролю у агропромисловому комплексі, з даним позовом звернувся до суду 28 квітня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції самоусунувся від розгляду справи по суті та не врахував вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 24.06.2019, якою справу направлено на новий розгляд, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду від 24.06.2020 скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2017 та рішення Апеляційного суду Київської області від 14.12.2017 у даній справі з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. В постанові Верховним Судом зазначено, що при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно було перевірити, чи є ефективним способом захисту права власника заявлені прокурором вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування, яким спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 , та про зміну цільового призначення земельної ділянки, про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію).

Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що зазначені в постанові Верховного Суду вказівки враховані судом першої інстанції при новому розгляді даної справи. Надано оцінку повноваженням прокурора при зверненні до суду та обраному способу захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай