ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7784/20 Справа № 412/1732/2012 Суддя у 1-й інстанції - Трещов В. В. Доповідач - Макаров М. О.
УХВАЛА

13 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Кривбаспромбуда», про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Кривбаспромруда» про солідарне стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року у задоволенні позову ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу саме про солідарне стягнення боргу з відповідачів, які поручилися за виконання одного і того ж основного зобов`язання боржника незалежно один від одного за різними договорами поруки, однак суд не може вийти за межі позовних вимог та вирішити вимоги про стягнення боргу з відповідачів не солідарно.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 скасовано. Позовні вимоги ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 427 394,76 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 2 699 900 грн. та відсотками в розмірі 727 494,76 грн. Визначено порядок виконання рішення, зазначивши, що сума 3 427 394,76 грн. підлягає стягненню на користь ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» солідарно: з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_2 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_3 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_1 ; солідарно з ТОВ «ВП «Кривбаспромруда» та ОСОБА_4 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, а оскільки суд визначає, яка правова норма підлягає застосуванню до встановлених обставин, то посилання позивача у позовній заяві на норму права, яка не підлягає застосуванню, саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій, суд апеляційної інстанції виходив з того, що кредитним договором встановлено термін погашення кредиту - 27 лютого 2011 року, а тому позивач, звернувшись до суду із позовом у лютому 2012 року, пропустив визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителів, у зв`язку із чим порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 припинилася.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «КзУА «ІЗІ Лайф» задоволено частково та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року призначено до апеляційного розгляду на 13 жовтня 2020 року о 14 год. 20 хв.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження по даній справі необхідно закрити, з наступних підстав.

Так, скасовуючи постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року Верховний Суд виходив з наступного.

Відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року, суд апеляційної інстанції не дослідив причин пропуску відповідачем строку, визначеного частиною першої статті 294 ЦПК України 2004 року, та не надав оцінки доказам поважності його пропуску.

Також Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідач подавала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції декілька разів, а саме у січні, квітні та червні 2018 року, та через 6 років після його ухвалення; не вирішив клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вказаних вимог відкрив провадження у справі, не зважаючи на пропущений відповідачем строк на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу (понад 6 років), без наведення відповідних підстав, чим порушив принцип правової визначеності (res judicata).

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду судами справи у 2012 році (далі - ЦПК України 2004 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ (частини перша та друга статті 73 ЦПК України 2004 року).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03 (пункт 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, таким чином, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За вказаних підстав ЄСПЛ постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши надалі постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення).

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово зазначав, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі ЄСПЛ «Каракуця проти України»), заява № 18986/06.

Разом із тим безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Також зазначено, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню зі стадії відкриття апеляційного провадження з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та те, що під час нового розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене вище, розглянути клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження із викладенням обґрунтованих мотивів відкриття провадження у справі чи відмови у відкритті провадження.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості під час нового розгляду повторно вирішити питання про відкриття провадження, оскільки скасовуючи постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року та направляючи справу до на новий розгляд до суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції ухвалу про відкриття провадження не скасував.

З врахуванням того, що ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою з порушенням строку на апеляційне оскарження та апеляційне провадження по справі було відкрито помилково, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року.

Керуючись ст. 374 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Кривбаспромбуда», про солідарне стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко