Справа № 192/1903/19
Провадження № 2/192/968/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" жовтня 2020 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання - Корота Л.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Лазаревої К.В.,

представників відповідача - ОСОБА_2 , адвоката Руднєвої І.В.,

представника третьої особи - Літвінової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», третя особа: Сектор державної реєстрації Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Йому на праві приватної власності належала земельна ділянка (пай) в розмірі 7,967 га на території Письмечівської сільської Ради.

Після смерті батька він отримав у спадщину вказану земельну ділянку (пай), кадастровий номер :01:198:0078, про що отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У листопада 2016 року йому додому невідома особа привезла договір оренди землі від 23 вересня 2013 року і пояснила, що цей договір передав директор ТОВ «Прогрес» ОСОБА_4 . У цьому договорі від 23 вересня 2013 року, його підпис був відсутній і було вказано, що він зареєстрований у реєстраційній службі Солонянського управління юстиції, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 вересня 2013 року за № 2782329.

Він неодноразово після цього звертався до відповідача з вимогою повернути йому земельну ділянку, але відповідач відмовляється повернути земельну ділянку, при цьому визнаючи факт використання земельної ділянки.

Враховуючи таку поведінку відповідача він звернувся до поліції із заявою про скоєння злочину.

В провадженні старшого слідчого СВ Солонянського ВП ДПВ ГУНП Дніпропетровської області Омелюха О.В. перебуває матеріал досудового розслідування за №0000233, внесений до ЄРДР 06 квітня 2017 року за фактом підробки договору оренди земельної ділянки між ТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 , в якому підробили підпис заявника, внаслідок чого незаконно отримали право користування належною ОСОБА_1 земельною ділянкою строком на 15 років, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (у серпні 2018 року) він дізнався про існування договору оренди земельної ділянки укладеного між ним та ТОВ «Прогрес» від 13 травня 2013 року. Він вперше побачив, вказаний договір оренди земельної ділянки від 13 травня 2013 року та акт прийому-передачі до договору оренди земельної ділянки паю від 13 травня 2013 року, в матеріалах кримінального провадження, підпис в договорі та в акті прийому-передачі та заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень кадастровий номер :01:037:0097 не належить йому.

Також про підробку договору оренди землі свідчить п. 1 договору від 13 травня 2013 року в якому вказано, що земельна ділянка належить Орендодавцю (йому) на підставі державного акту ІІ-ДП №041712 від 23 липня 2001 року. Проте він є власником спірної земельної ділянки на підставі зовсім іншого правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 травня 2013 року. Також висновком експерта №1327-19 від 10 липня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000233, встановлено, що «підпис від імені ОСОБА_1 в графі орендодавець договору оренди землі від 13 травня 2013 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Прогрес» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Тому вважав, що даний договір оренди земельної ділянки є недійсним, і просив суд визнати його таким, а також скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Заперечували проти застосування строку позовної давності, оскільки про наявність договору оренди земельної ділянки позивач дізнався в серпні 2018 року.

Представники відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначили, що договір оренди земельної ділянки є дійсним, оскільки позивач неодноразово отримував за договором оренди орендну плату, вони сплачують за позивача податок на землю з 2013 року, оскільки є податковим агентом, хто ставив підпис в договорі оренди земельної ділянки від 13 травня 2013 року їм невідомо, оскільки на час укладання договору, екземпляри договору привозились особисто до житла позивача, надавались йому та він повертав екземпляр відповідача з підписом, тому вони вважають, що договір підписаний позивачем. Також посилались на те, що якби вони не укладали договір з позивачем, то в них були би відсутні необхідні документи для реєстрації договору оренди, а саме копії паспорту позивача та реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, оскільки вказані документи перебувають у власності лише позивача. Тому вважали договір між сторонами дійсним, враховуючи, що він виконується обома сторонами, як позивачем так і відповідачем. Окрім цього додатково просили застосувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки позивач знав про наявність порушеного на його думку права з самого початку з 2013 року.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що реєстрація договору була проведена правильно з дотриманням всіх необхідних умов для реєстрації договору оренди земельної ділянки, також повідомила суду, що при реєстрації договору відповідачем було надано всі необхідні документи, в тому числі і паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року відзив відповідача на позов було залишено без розгляду, оскільки даний відзив був поданий з пропуском строку позовної давності (а.с. 115). Також, судом постановлено в підготовчому засіданні не враховувати докази додані до відзиву, оскільки вказані докази по-перше подані з пропуском встановленого строку, а по-друге їх копії виготовлені в порушення ст. 95 ЦПК України.

Суд, заслухавши сторони, та представника третьої особи, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що зроблено запис №16, виконавчим комітетом Письмечівської сільської ради Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , спадщина складається із земельної ділянки площею 7,967 га в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Письмечівської сільської ради, належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №041712, виданого Письмечівською сільською радою, кадастровий номер :01:198:0078 (а.с. 7).

Тобто позивач є власником земельної ділянки площею 7,967 га, що розташована на території Письмечівської сільської ради, вказані обставини сторонами не оспорюються.

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019, наявний запис про оренду земельної ділянки позивача відповідачем ТОВ «Прогрес», дата державної реєстрації речового права 20 вересня 2013 року, строк дії речового права до 13 травня 2028 року (а.с. 9-10).

Відповідно до договору оренди землі від 13 травня 2013 року укладеного в с. Привільне, Солонянського району, Дніпропетровської області ОСОБА_1 з одного боку та ТОВ «Прогрес» з іншого боку уклали договір про передання орендодавцем в строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що належить орендодавцю на підставі державного акту ІІ-ДП №041712 від 23 липня 2001 року. в оренду передається земельна ділянка, що розташована на території Письмечівської сільської ради площею 7,967 га, строком на 15 років (а.с. 17-18).

Вказаний договір має підписи, як орендодавця так і орендаря. Також в договорі стоїть відмітка про його реєстрацію у Реєстраційній службі Солонянського управління юстиції, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 вересня 2013 року № 2782329.

Згідно акту-прийомки - передачі земельного паю від 13 травня 2013 року складений в с. Привільне ОСОБА_1 та ТОВ «Прогрес», згідно підписаного договору орендодавець передає, а орендар приймає земельну ділянку площею 7,967 га (а.с. 20).

Відповідно до висновку експерта №1327-19 від 10 липня 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000233, експерт на питання: «Чи виконаний підпис в договорі оренди землі від 13 травня 2013 року в графі «Орендодавець. Реквізити сторін» та додатку до цього договору «Акт прийомки-передачі» ОСОБА_1 » відповів: Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 13 травня 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Прогрес», - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Питання, щодо підпису ОСОБА_1 в акті прийомки - передачі експертом не вирішувалось (а.с. 21-24).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що восени 2015 року він перебуваючи на території ТОВ «Прогрес» в с. Привільне, бачив, як позивач отримував плату за оренду паю.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні показав, що він є працівником відповідача і був присутнім в 2013 році, коли працівник ТОВ «Прогрес» передавав позивачу договір оренди земельної ділянки. Також він в 2013, 2014, 2016 та в 2017 роках возив позивачу орендну плату у вигляді зерна.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в 2016 та 2017 роках він за дорученням ТОВ «Прогрес» доставляв за адресою позивача зерно в якості орендної плати за пай, після отримання зерна, позивач розписувався у відомості про отримання орендної плати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України - майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об`єктом оренди є земельна ділянка. За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з нормою статті 791 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції яка діяла на момент укладення спірного договору - істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

умови збереження стану об`єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Як на підставу недійсності договору оренди землі, позивач вказує на ту обставину, що даний договір позивач не підписував, що підтверджується на думку позивача дослідженим в судовому засіданні висновком експерта.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Згідно ст. 103 ЦПК України - суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норм процесуального права, те, що наданий позивачем висновок експерта виготовлений в межах кримінального провадження, тобто не на замовлення сторони, а також те, що позивачем на запит суду не надано відомостей що це, за кримінальне провадження, в межах якого проводилась експертиза, яка його стадія, тому суд позбавлений можливості визнати зазначений доказ, як висновок експерта в розумінні ЦПК України.

Надаючи оцінку зазначеному доказу в сукупності з показаннями свідків, які підтвердили про наявність між сторонами договірних відносин, отримання позивачем орендної плати, поясненнями самого позивача, який пояснив суду, що до 2016 року він жодним чином не оспорював факт перебування земельної ділянки у відповідача, при цьому також не здійснював сплату податку на землю, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо недійсності договору оренди укладеного між сторонами, з підстав відсутності волевиявлення позивача на укладення договору.

При цьому судом роз`яснювалось позивачу положення щодо вимог до висновку експерта, а також щодо надання на запит суду оригіналів доказу поданого в копії, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки подана копія є частково нечитабельною, але позивач та його представник наполягали на розгляді справи саме на тих доказах, що маються в матеріалах справи.

Суд також не приймає посилання позивача, як на умову визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки, в частині невірного зазначення в договорі оренди правовстановлюючих документів на право власності позивача на землю, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», вказана умова договору не є істотною і її порушення не тягне за собою визнання недійсним договору оренди в цілому.

Щодо посилання позивача на підробку його підпису в акті прийомки-передачі земельної ділянки від 13 травня 2013 року, то на підтвердження вказаного, позивачем не надано жодного доказу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволені позову позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки слід відмовити за недоведеністю.

Оскільки вимога позивача про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки є похідною від первісної вимоги про визнання договору оренди недійсним, тому в задоволені вказаної вимоги також слід відмовити.

Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, те, що суд відмовляє в задоволені позову за недоведеністю, тому заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, ст.ст. 203, 207, 215, 256, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 102, 103, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», яке розташоване: с. Привільне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Чечелівська, буд. 37, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24235274, третя особа: Сектор державної реєстрації Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, який розташований: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Задернюка, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04052382 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.