Справа № 629/3188/19
Провадження № 2/629/399/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Авраменко О.С., розглянувши в підготовчому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи Лозівської міської ради Харківської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення збитків, відшкодування майнової і моральної шкоди, -

встановив:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

20.10.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шаповала Л.І. про відвід головуючого по справі Ткаченко О.А. на підставі вимог ст.36 ЦПК України. В обґрунтування заяви останній зазначає, що в провадженні судді на розгляді перебуває дана цивільна справа. Позивачем неодноразово подавалися заяви про відвід головуючого судді Ткаченко О.А., від участі у розгляді даної справи, у задоволенні яких йому було відмовлено, як на його думку без обґрунтування мотивів такої відмови. Також зазначає, що, як на його думку, суддею безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення спеціалістів з відділу контролю за використанням та охороною земель, Державного архітектурно-будівельного контролю, Держпродспоживслужби. Як на його думку, процесуальні дії по даній справі вчиняються виключно на користь сторони відповідача, які у свою чергу тісто пов`язані службовими особами Лозівської міської ради, та яким вигідно мати вказане виробництво. Крім цього, останній посилався у своїй заяві про відвід по даній справі на порушення суддею Ткаченко О.А. правил підсудності та відкриття провадження у іншій цивільній справі, сторонами у якій є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та навмисного направлення пакету документів ОСОБА_1 на іншу адресу, яка не була зазначена у позові. А тому вважає, що вказані дії дають йому підстави для відводу судді та право на звернення до Вищої ради правосуддя з цих підстав.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шаповал Л.І. на задоволенні заяви про відвід судді наполягав з наведених в ній підстав.

В судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Рижинко А.М. проти задоволення заяви про відвід судді заперечував, оскільки вважає її безпідставною.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши думку осіб, що приймають участь у справі, вважає заяву про відвід судді подану позивачем необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.2,3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи, що представником позивача - адвокатом Шаповал Л.І. надано письмову заяву про відвід судді 20.10.2020 року, тобто у день розгляду справи, відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу судді передбачені ст.ст.36-37 ЦПК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України», суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c.Italie) від 13 травня 1980 року).

Суд звертає увагу, що неодноразове подання необґрунтованих заяв з боку позивача про відвід судді, призводить до неможливості проведення та відкладення підготовчого судового засідання та може свідчити про намір затягування розгляду справи, що в свою чергу є на думку суду зловживанням своїми процесуальними правами, в розумінні ст.44 ЦПК України, та є неприпустимим, оскільки нездатність суду протидіяти створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, може бути наслідком порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у пунктом 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Окрім того, у висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Звертаючись із заявою про відвід головуючого судді, представник позивача надає негативну оцінку постановленим суддею ухвалам про відмову у задоволенні заяв та клопотань позивача про відвід, залучення спеціалістів та відкриття провадження у іншій справі, яка не має відношення до вказаної справи, тобто висловлює незгоду з процесуальними рішеннями судді, вважаючи це підставою для відводу судді та правом звернення зі скаргою до Вищої ради правосуддя з цих підстав.

Обставини, на які посилається представник позивача не свідчать про наявність передбачених законом підстав для відводу судді.

Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Згідно частини 4 статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Будь-яких доказів, які б підтверджували наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді при розгляді даної справи, з матеріалів та доводів заяви про відвід не вбачається.

Крім цього, суд роз`яснює представнику позивача, що у відповідності до вимог ч.1,2,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

А також, суд звертає увагу представника позивача, що положеннями ст.17 ЦПК України закріплено право на перегляд справи та оскарження судового рішення, у разі незгоди.

Керуючись ст.36,39,40,252,253,259-261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про відвід судді Ткаченка О.А. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи Лозівської міської ради Харківської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення збитків, відшкодування майнової і моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 21.10.2020 року.

Суддя О.А.Ткаченко