Провадження № 2/638/1328/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Омельченко К.О.

за участю секретаря Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх) про стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії. Одночасно позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 12.12.2018 ОСОБА_2 , який доводився позивачу батьком, помер. Приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. була заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 64232430. Пенсійна справа ОСОБА_2 на час виникнення спірних правовідносин взята на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. У відповідь на нотаріальний запит відповідач повідомив, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачується тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Відповідач відмовляється обраховувати розмір недотриманої за життя пенсіонера ОСОБА_2 пенсії. Виплата пенсії ОСОБА_2 була припинена 01.07.2016. Розмір пенсії на той момент складав згідно відповіді відповідача 3 350,69 грн. Позивачем у справі з урахуванням розміру пенсії та періоду її невиплати ОСОБА_2 було самостійно обраховано розмір недоотриманої за життя пенсії, який приблизно складає 120 000 грн. На адвокатський запит відповідач повідомив, що після смерті ОСОБА_2 недоотриманої пенсії не залишилось, тому розмір недоотриманої за життя пенсії обрахувати не можна. Позивач з такою позицією відповідача не згоден. Таким чином, позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України () на його користь недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії за життя ОСОБА_2 до 12.12.2018 в розмірі 125 650, 95 грн та стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

У позовній заяві викладено клопотання про витребування доказу розміру недоотриманої за життя пенсії померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 11 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по розгляду даної справи.

10 березня 2020 року відповідачем було подано до суду відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти повного задоволення позову та зазначив, що батько позивача - померлий ОСОБА_2 отримував пенсію як внутрішньо переміщена особа, з 01.07.2016року йому припинено виплату пенсії та надіслано лист з переліком документів, які необхідні для поновлення виплати пенсії. Оскілки ОСОБА_2 за поновленням виплати пенсії не звертався та документів не надавав, недоотримана пенсія за дні життя відсутня. Окрім того, членам сім*ї померлого пенсіонера підлягає виплаті сума пенсії, що належала пенсіонерові на момент смерті, тобто була визначена та нарахована у певному грошовому розмірі.

27 березня 2020 року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначалося, що вимога про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі не підлягає задоволенню. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що припинення виплати пенсії з боку відповідача є порушенням норм законодавства, тому як в законі відсутня така підстави для припинення виплати пенсі як «не звернення пенсіонера за поновленням документів та не надання документів». Також хибним є твердження відповідача щодо не включення до складу спадщини недоотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті пенсіонерові, тому як згідно діючого законодавства особи, які разом проживали з пенсіонером на день смерті, мають право на одержання цих сум, якщо вони звернулися не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

01 квітня 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Враховуючи інформацію, зазначену у відзиві, вирішено змінити позовні вимоги, шляхом їх зменшення, з урахуванням даних про розмір пенсії до дати смерті 3 350,69 грн. та періоду не виплати пенсійних виплат з 01.07.2016 по 12.12.2018 (тобто протягом 31 місяця) правильний розмір недоотриманої пенсії: 103 871,39 (31 міс. х 3 350,69 грн.). З урахуванням чого, позовні вимоги до відповідача заявляються в такій редакції:

1. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) недоотриману спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії за життя ОСОБА_2 за період в розмірі 103 871,39 грн.

2. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

3. Вирішити питання про повернення сплаченого судового збору з урахуванням зменшення позовних вимог.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи без позивача та його представника у зв`язку з введенням в Україні карантину та з урахуванням не належності справи до тієї категорії, яка в період карантину може слухатись із участю сторін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ОСОБА_2 був військовим пенсіонером, що підтверджується посвідченням померлого, питання пенсійного забезпечення регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначає, що Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено лише припинення виплати пенсії на час їх служби у разі повторного прийняття їх на військову службу. Інших підстав для припинення пенсії не передбачено.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). У даному випадку, таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містять норми, яка б визначала можливість призупинення пенсії, як і таку підставу припинення виплати пенсії, як «не звернення пенсіонера за поновленням пенсії та не надання документів».

Верховний Суд у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18, вказав, що «припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії не ґрунтується на Законі. Встановлення судом незаконності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено».

Отже, не може бути припинена пенсія за інших підстав, ніж передбачено законами України, таким чином, відповідач порушив вимоги законодавства щодо соціального захисту в питанні припинення виплати пенсії військовому пенсіонеру ОСОБА_2 .

Згідно до п.п. 5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року N 3-1 заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Згідно абз. 2 преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Позивач ОСОБА_1 є членом сім`ї (сином) померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача.

Позивач ОСОБА_1 в межах шестимісячного строку після смерті батька вживав заходів, щодо виплати йому сум недоотриманої пенсії за період з липня 2016 року по 12.12.2018 року в зв`язку із смертю батька військового пенсіонера ОСОБА_2 , зокрема звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та нотаріусу (копія витягу зі Спадкового реєстру України).

Після реєстрації смерті відповідачем було виплачено допомогу на поховання за померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 10 052,07 грн., що підтверджується відповіддю відповідача. Цей факт в свою чергу, дає підстави вважати про наявність відповідного звернення позивача до відповідача з метою отримання належних сум.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 316 ЦКУкраїни зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч. 1 ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення його права на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання`на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, чим порушив конституційне право особи на отримання спадщини за законом.

Відповідач не надав суду розрахунку суми недоотриманої за життя військового пенсіонера ОСОБА_2 суми, проте суд погоджується із розрахунком, здійсненим позивачем в уточненій позовній заяві.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач припинив виплату пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 . До дати смерті, зазначеній у свідоцтві про смерть, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 пенсію не отримував. Таким чином, період невиплати пенсії становить 31 місяць. З урахуванням даних про розмір пенсії, зазначений у відзиві відповідача до дати смерті 3 350,69 грн. та періоду не виплати пенсійних виплат з 01.07.2016 по 12.12.2018 (тобто протягом 31 місяця) правильним розміром недоотриманої пенсії буде: 103 871,39 (31 міс. х 3 350,69 грн.).

Тож право власності позивача має бути захищено шляхом стягнення з відповідача спірної грошової суми, позов задоволений у повному обсязі.

В позовній заяві позивач, у разі задоволення його позовних вимог, наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1256.51 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Користуючись своїм правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач зменшив позовні вимоги з 125 650. 95 грн. до 103 871. 39 грн. Отже, судовий збір має бути у розмірі 1038.71 грн. В даному випадку розмір переплаченої суми судового збору дорівнює різниці між сплаченою сумою судового збору при подачі позову та сумою судового збору за результатами зменшення позовних вимог і становить 217.8 грн. (1256.51 грн. - 1038.71 грн.=217.8 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким чином, враховуючи положення п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд вирішив повернути позивачу 217.8 грн.

У зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1038.71 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,316,317,321, 1216, 1218, 1227, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх., ) про стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх., ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) недоотриману суму пенсії у розмірі 103 871,39 грн. (сто три тисячі вісімсот сімдесят одна гривня тридцять дев`ять копійок) після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх., ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1038.71 грн (одна тисяча тридцять вісім гривень сімдесят одна копійка).

Повернути ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, , р/р UA0020003, банк отримувача Казначейство України) переплачену суму сплаченого ним судового збору в загальній сумі 217.8 грн (двісті сімнадцять гривень вісімдесят копійок).

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий Суддя: К.О. Омельченко