Ухвала

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 446/701/18

провадження № 61-13238ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білик Романни Олегівни на постанову Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам'янка-Бузької міської об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Білик Р. О. на постанову Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків щодо підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, підтвердження повноважень представника, уточнення прохальної частини касаційної скарги, зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

У жовтні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали від 24 вересня 2020 року, з яких вбачається, що недоліки заявником усунуто частково.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

В уточненій касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при цьому не вказує на зазначені вище виключні випадки, тому ці посилання не є підставами касаційного оскарження в розумінні положень частини другої статті 389 ЦПК України.

У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 24 вересня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху заявниками не виконано, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білик Романни Олегівни на постанову Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара