Справа 336/1925/20
Провадження № 2/336/1770/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який заповіту не залишив.

Після смерті ОСОБА_2 право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, отримав він, як син померлого. Спадщину після смерті батька позивач отримав у порядку, передбаченому ст.549 ЦК України (в ред. 1963 р.), так як проживав на день смерті зі спадкодавцем на день смерті.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена на підставі заяви позивача П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою за № 57.

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 , який батько позивача, як спадщину, прийняв, але не оформив після смерті батька, діда позивача, ОСОБА_3 .

Як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вступив в фактичне управління спадковим майном - утримував його, продовжував проживати в будинку, оплачував комунальні платежі та користувався всім рухомим майном, що залишилося в будинку.

ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном, у встановленому законом порядку не оформив та право власності на своє ім`я не зареєстрував.

За позовом ОСОБА_1 просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_3 , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_3 ; визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , який прийняв в порядку ст.549 ЦК України (в ред 1963 р.), але не оформив спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_3 , за яким на підставі договору про право забудови від 13.12.1950 р. зареєстровано право власності на вказаний будинок.

Ухвалою від 14.04.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 25.05.2020 р.

25.05.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 05.08.2020 р.

05.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 22.09.2020 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

22.09.2020 р. в розгляді справи оголошено перерву до 20.10.2010 р. на підставі ч.1 ст.240, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

Представник позивача подала заяву про продовження розгляду справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача направила до суду заяву, за змістом якої не має заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1 та просить розглянути справи без її участі.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 20.10.2020 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника позивача, допитавши свідків, приймаючи до уваги позицію представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, на підставі договору про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.12.1950 р. за № 1-10747, акту приймання індивідуального домоволодіння від 20.07.1967 р. ОСОБА_3 належить житловий будинок АДРЕСА_3 (а.с.22-25, 30-31).

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.17).

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 був його син - ОСОБА_2 (а.с.18).

Ч.2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З показів допитаних судом свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Враховуючи положення ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд застосовує до спірних правовідносин положення ЦК України в редакції 1963 р.

Ч.1 ст.524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ч.1 ст.529 ЦК України).

Згідно ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то він успадкував після смерті батька ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшов спірний житловий будинок.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є син - ОСОБА_1 , який був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку на час його смерті.

Постановою нотаріуса від 08.10.2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів, які б підтверджували факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 .

Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.34-43).

Враховуючи, що позивач, як спадкоємець першої черги успадкував після смерті ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_3 , який ОСОБА_2 в свою чергу успадкував після смерті батька ОСОБА_3 у порядку, визначеному ст.549 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, у зв`язку задовольняє його у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 26 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Дмитрюк