Справа №359/8093/20
Провадження №2-з/359/107/2020
УХВАЛА

22 жовтня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Коробова О.П.,

за участю представника позивача Стецини І.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , про забезпечення позову,

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається судом.

1.1. ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що його довіритель має намір пред`явити до Бориспільського міськрайонного суду позов про встановлення факту проживання його батька ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з 30 квітня 1998 року до 22 лютого 2019 року та визнання за позивачем права власності на спадкову частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , в земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованій по АДРЕСА_2 , в земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0152 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованій по АДРЕСА_2 , та в квартирі АДРЕСА_3 . Право власності на ці об`єкти нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 . Вона має намір відчужити їх у власність інших осіб. Ця обставина унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому представник позивача ОСОБА_2 просить суд накласти арешт на домоволодіння по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883 200:03:002:0152 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 , та квартиру АДРЕСА_3 ; а також заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ та об`єднання вказаних об`єктів нерухомого майна.

1.2. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

1.3. ОСОБА_1 заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що спірне домоволодіння, земельні ділянки та квартира були придбані за її особисті грошові кошти. Ця обставина свідчить про те, що вказані об`єкти нерухомого майна є особистою власністю відповідача. Тому ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

1.4. Спірні процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

2. Норми процесуального права, якими керується суд при розгляді заяви.

2.1. Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

2.2. Згідно з ч.3 ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

2.3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

2.4. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.5. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

2.6. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

3. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви.

3.1. Зі змісту заяви про забезпечення позову (а.с.2) вбачається, що ОСОБА_3 має намір пред`явити до Бориспільського міськрайонного суду позов про встановлення факту проживання його батька ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з 30 квітня 1998 року до 22 лютого 2019 року та визнання за позивачем права власності на спадкову частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , в земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованій по АДРЕСА_3 .

3.2. В матеріалах цивільної справи міститься копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 15 березня 2011 року (а.с.20), з якого вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради №92 від 31 березня 2008 року ОСОБА_1 набула право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 . Вона також є власницею земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №071693 від 20 жовтня 2004 року (а.с.21-22). Крім того, 24 січня 2017 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири (а.с.30-31), за яким вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

3.3. Зі змісту інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №228737327, №228738927, №228738953 від 20 жовтня 2020 року (а.с.98-102) вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про арешт домоволодіння, земельної ділянки та квартири. Ця обставина свідчить про те, що відповідач може в будь-який час відчужити наведені об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб. Зокрема, у судовому засіданні, проведеному 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 повідомила про те, що вона має намір продати спірне домоволодіння з метою отримання грошових коштів на подальше лікування. Ця обставина унеможливить не тільки виконання рішення суду, а також задоволення позову в частині вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкову частку в домоволодінні, земельній ділянці та квартирі. Крім того, ОСОБА_3 буде вимушений додатково оспорювати дійсність договорів відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

3.4. Безумовно, накладення арешту на домоволодіння, земельну ділянку та квартиру призведе до втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння її майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати спірне майно. Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача. Крім того, арешт домоволодіння, земельної ділянки та квартири полягає у позбавленні ОСОБА_1 можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна. Відповідач матиме право повноцінно користуватись та володіти ними. Це свідчить про те, що накладення арешту на домоволодіння, земельну ділянку та квартиру не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

3.5. Накладення арешту на домоволодіння по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3220883 200:03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_2 , та квартиру АДРЕСА_3 є співмірним заходом забезпечення позову, який повністю відповідає змісту заявлених позовних вимог.

4. Висновки суду.

4.1. З огляду на це суд вважає допустимим накласти арешт на домоволодіння по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_2 , та квартиру АДРЕСА_3 .

4.2. Накладення арешту на вказане домоволодіння, земельну ділянку та квартиру повністю виключає можливість відчуження цих об`єктів нерухомого майна у власність інших осіб, а також поділ чи об`єднання земельної ділянки. Ця обставина свідчить про відсутність потреби в додатковій забороні відповідачу вчиняти дії, спрямовані на вжиття вказаних заходів. Крім того, зі змісту державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ №026814 від 21 лютого 2005 року (а.с.23-24) вбачається, що на підставі рішення Гірської сільської ради №123 від 11 січня 2002 року ОСОБА_1 приватизувала земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0152 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 . До заяви про забезпечення позову не приєднано жодного доказу на підтвердження того, що на цій земельній ділянці розташовується спірне домоволодіння. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.182 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Водночас, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, ст.377 ЦК України.

4.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для вжиття інших заходів забезпечення позову відсутні. Тому у задоволенні поданої заяви в частині решти вимог представнику позивача ОСОБА_2 належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :03:002:0115 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_2 , а також квартиру АДРЕСА_3 .

У задоволенні заяви в частині вимог про вжиття інших заходів забезпечення позову відмовити.

Стягувач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іденти-фікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстровано в АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікацій-ний номер НОМЕР_3 , проживає в АДРЕСА_4 .

Повний текст ухвали суду складений 24 жовтня 2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець