Справа № 473/2190/20
"23" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 55 942 грн. 13 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 28.09.2010 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами.
Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 03.05.2020 року утворилася заборгованість по кредитному договору в вищевказаному розмірі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Судом, відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 28.09.2010 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови.
Договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів.
Згідно анкети-заяви позичальник погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, банківськими тарифами складає собою кредитний договір, який діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Так, згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання.
Крім цього, положення ст.ст.546,548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі.
Як зазначалося вище, відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте остання не містить умов щодо внесення плати за користування кредитом (процентів), неустойки за порушення умов договору, їх розміру. Не містять підпису позичальника й надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку.
При цьому, в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Водночас, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За такого, враховуючи відсутність належних доказів щодо узгоджених між сторонами Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, умов щодо сплати процентів, неустойки (анкета-заява, підписана відповідачем, не містить обумовлених умов), надані Банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з тарифів не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в подібній справі за № 342/180/17.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 03.05.2020 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 4 984 грн. 58 коп. (заборгованість за простроченим тілом кредиту). Вказана заборгованість підтверджується розрахунком боргу, випискою з рахунку позичальника. Відповідачем не спростовано, не надано доказів його неправильності або альтернативного розрахунку заборгованості (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
За такого, з відповідача на користь Банку належить до стягнення заборгованість за кредитом у зазначеному ним розмірі.
Водночас, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений в договорі або законі.
Отже, враховуючи припинення строку кредитування (строк кредитної картки закінчився в лютому 2018 року), з відповідача на користь Банку належить до стягнення заборгованість за процентами, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 62 грн. 00 коп., із розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки належних доказів, що сторони узгодили інший розмір (86,4%) матеріали не містять (4 984,58 х 3% / 365 х 152 (з 01.10.2019 року по 01.03.2020 року (межі позовних вимог)).
Проте, не підлягають задоволенню вимоги Банку щодо стягнення неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки письмові докази узгодження між сторонами її розміру, умов застосування, позивачем надано не було.
Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (9%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 189 грн. 18 коп.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитним договором б/н від 28.09.2010 року, що утворилася станом на 03.05.2020 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 4 984 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 58 коп., прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 62 (шістдесят дві) грн. 00 коп., а всього 5 046 (п`ять тисяч сорок шість) грн. 58 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, судові витрати в розмірі 189 (сто вісімдесят дев`ять) грн. 18 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан