печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.

секретар: Хабеця О.О.

справа №757/14451/19-ц

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно його дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити її опікуном/піклувальником над ОСОБА_3 та опікуном над ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття, крім того просила стягнути аліменти в тому ж розмірі за минулий час, з 17.07.2018 р. по 15.03.2019 р. Відшкодувати судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що її донька - ОСОБА_5 , перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких у них народилось два сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києві від 03.10.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Діти весь час проживали з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Діти наразі проживають з нею (позивачем) за вищевказаною адресою.

Зазначила, що вона є власником 1/2 частини квартири, в якій мешкають та зареєстровані діти.

Вона також несе витрати по утриманню дітей, придбаває їм одяг/їжу/ліки, сплачує за додаткові заняття, займається їх вихованням, тощо.

Відповідач же, як до так і після розірвання шлюбу з її дочкою не утримував матеріально сім`ю, витрачаючи все на себе.

Така ситуація зберігається до тепер, вважає, що відповідач не цікавиться життям дітей, уникає зустрічей з ними, спричиняючи своєю поведінкою їм душевні страждання. Крім того, в період хвороби їх матері та її дочки, відповідач морально не підтримував їх, не спілкувався, тощо.

Зауважила також, що відповідач ніде не працює, не сплачує податки, не веде жодної діяльності, в центрі зайнятості не обліковується, що дає підстави вважати, що він уникає обов`язку по утриманню дітей.

Враховуючи наведене, просила позов задовольнити.

Ухвалою від 25.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

23.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив позовні вимоги в поновному обсязі, просив відмовити у їх задоволені.

Висловлюючи свою позицію, відповідач зазначив, що дійсно перебував з донькою позивача у шлюбних та у фактичних шлюбних відносинах. Втім сімейне життя між ними не складалось, в зв`язку з зловживанням дружиною наркотичними засобами, що в результаті призвело до їх розриву і він змушений був піти з помешкання, де проживав разом із сім`єю.

Перебуваючи в шлюбі, він повністю утримував сім`ю. А згодом, коли він змушений був піти, також надавав кошти на утримання, про що свідчить той факт, що дружина тривалий час після розірвання шлюбу не наполягала на сплаті ним аліментів.

Коли ОСОБА_5 потрапила до лікарні, він навідував її, як сам, так і з молодшим сином.

Зауважує на тому, що позивач нав`язує дітям свою думку стосовно нього, настроює їх проти нього, забороняє дітям зустрічатись з ним, відповідати на дзвінки та повідомлення, в зв`язку з чим передавати гроші дітям він може лише через своїх батьків.

Вважає, що позивач неприязно до нього ставиться та налаштовує дітей проти нього.

10.01.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому фактично дублюються позовні вимоги, однак окремо зазначено, що відповідач у своєму відзиві принижує честь та гідність матері своїх дітей, яка померла, і не може спростувати викладене ним, що в свою чергу свідчить про відсутність у відповідача моральних якостей.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, в т.ч. висновок органу опіки та піклування «про доцільність позбавлення батьківських прав», письмові пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 229-233, т.1), всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю по відношенню до ОСОБА_5 (а.с. 134, т.1).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2009 року по 03.10.2014 року (а.с. 137-138, т.1).

Згідно пояснень ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу, він перебував з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року (а.с.3, т.2). Позивач цю інформацію не спростувала.

В періоди шлюбу та фактичних шлюбних відносин у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135, т.1) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 135, т.1).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 137-138, т. 1).

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с. 139, т.1), ухвалою суду від 08.08.2018 року відкрито провадження за цим позовом (а.с. 140-141, т. 1).

Станом на день розгляду цієї справи, позовна заява ОСОБА_5 про стягнення аліментів перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва, провадження №757/34711/18-ц (а.с. 142).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с. 143, т.1).

Предметом спору у цій справі є позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей, встановлення їх бабусі опіки/піклування над ними та стягнення з відповідача аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із ст.18 Конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.

Згідно із ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду свій висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та/або суперечить інтересам дитини/дітей (ч.6 ст.19 СК).

Висновок Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.12.2019 року №105/01-2662/В-140 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 ст. 19 СК України), хоча є доказом у справі і підлягає дослідженню та оцінці судом.

Досліджуючи цей висновок в якості доказу, вбачається, що він є одностороннім: досліджено умови проживання дітей в квартирі та опитано самих дітей, при цьому умови проживання батька не були предметом дослідження, батько дітей не опитувався, бесіда з ним не проводилась. В висновку відсутні дані, про те, що сім`я/діти перебувають на обліку в органі опіки та піклування, отже співробітники органу опіки та піклування де-факто не володіють інформацією про взаємовідносини, які склались в цій сім`ї, які у дітей стосунки з батьком/друзями/іншими родичами, інші обов`язкові чинники, які можуть впливати на висновки органу. Вбачається також, що висновок складений на підставі одноразового виходу працівників органу опіки та піклування за адресою проживання дітей, що в свою чергу свідчить про неповне, суб`єктивне сприйняття працівниками даного конкретного питання. Із чого суд робить висновок, що в даному випадку процедура носить суто формальний характер.

Позивач вказує, що відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, від їх утримання, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та догляду за ними.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дітей.

Суд критично оцінює письмові пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 229-233,т. 1) з огляду на їх зміст, з тексту яких вбачається, що застосовані в цих поясненнях мовні обороти не притаманні дитині такого віку. Неповнолітній ОСОБА_3 в силу свого віку ще не здатний об`єктивно і неупереджено оцінювати ситуацію, що склалась, критично міркувати, тощо.

Висновок психолога про сприйняття дітьми спірної ситуації з батьком, в якості доказу, позивач не надала.

Оцінивши докази, надані позивачем в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей немає.

До того ж слід відмітити, що у разі позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей - це матиме для нього негативні наслідки, в той же час відмова у задоволені цих вимог, не порушуватиме нічиїх прав з числа зацікавлених осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення батька батьківських прав відносно дітей позивачем не надано.

При таких обставинах позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог про встановлення піклування/опіки над дітьми, суд зазначає слідуюче.

За ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» тлумачить терміни «дитина-сирота» та «діти, позбавлені батьківського піклування» наступним чином:

- дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки;

- діти, позбавлені батьківського піклування - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Станом на день розгляду цієї справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають жодного з вищенаведених статусів.

У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батько - ОСОБА_2 , який в свою чергу (згідно з його відзивом на позов) цікавиться їх життям, має бажання приймати участь в їх житті, займатись вихованням, тощо.

За таких обставин, підстав для встановлення опіки/піклування над дітьми немає.

Щодо стягнення аліментів, суд дійшов висновку про залишення позову в цій частині без розгляду, оскільки в провадженні Печерського районного суду м. Києва на розгляді перебуває позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, №757/34711/18-ц (а.с. 140-141, т. 1).

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В той же час, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 аліментів за минулий час не підлягає задоволенню, з огляду на її необґрунтованість.

Зокрема за ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивачем наразі не подано доказів тому, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Вина останнього у несплаті аліментів за вказаний позивачем період не встановлена.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 164, 191, 243 СК України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.ст. 1-23, 76-83, 133, 141, 209-211, 223, 247-248, 257-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначення ОСОБА_1 опікуном/піклувальником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнення з ОСОБА_2 аліментів за минулий період з 17.07.2018 р. по 15.03.2019 р. в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття - залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація: 01010, вул. М.Омельяновича-Павленка, 15, м. Київ

Дата складання повного тексту рішення 21 вересня 2020 року.

Суддя Г.О.Матійчук