ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3327/20 Справа № 187/867/19 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро»

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про скасування наказу про звільнення, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 04 травня 2017 року вона обіймала посаду бухгалтера ТОВ «АБК ДНІПРО». 15 квітня 2019 року подала заяву про звільнення з вказаної посади та була повідомлена керівником ОСОБА_2 про необхідність відпрацювати чотирнадцять днів, що було розцінено ОСОБА_1 як досягнення згоди на звільнення з 29 квітня 2019 року. Продовжуючи виконувати свої обов`язки, 22 квітня 2019 року вона захворіла та звернулася за медичною допомогою до «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3», де їй видано листок непрацездатності, про що повідомила керівництво та інспектора кадрів, в подальшому надіславши вказаний листок непрацездатності поштовим відправленням, який отримано відповідачем 03 травня 2019 року. Не зважаючи на перебування ОСОБА_1 на лікарняному, її було звільнено з 26 квітня 2019 року за наказом керівника № 70-к від 10 травня 2019 року на підставі п. 4 ст. 40 КзпП, за прогул без поважних причин.

В обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивач вказала, що дії відповідача пов`язані з незаконним звільненням, є порушенням її законних прав на працю, які завдали моральних страждань, що виразилися у втраті душевного спокою, постійного перебування у напруженому стані. Вона не може працевлаштуватися на іншу роботу, оскільки в трудовій книжці, зазначена причина звільнення, що викликає природню насторогу у потенційного роботодавця. Завжди належним чином виконує покладені на неї трудові обов`язки. З цього приводу їй дуже соромно навіть усвідомлювати те, що в трудовій книжці є запис, який виставляє її у край негативному плані та характеризує, як особу, що дозволяє собі нехтувати своїми трудовими обов`язками та не з`являтися на роботі без поважних причин. Глибину душевних страждань додавало усвідомлення того, що відповідач навмисно вчинив відносно неї протиправні дії у видачі наказу про звільнення, оскільки на час видачі даного наказу у відповідача були в наявності усі відомості про те, що вона була відсутня на роботі саме з поважних причин. Завдану відповідачем моральну шкоду вона оцінюю в 15 000 грн.

Вважає, що її незаконно звільнили, а тому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати незаконним та скасувати наказ №70-к від 10 травня 2019 року ТОВ «АБК ДНІПРО», яким її звільнено з 26 квітня 2019 року з даного товариства на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2019 року по 19 листопада 2019 року, та завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «АБК ДНІПРО» про скасування наказу про звільнення, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково.

Змінено підстави звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера ТОВ «АБК ДНІПРО» з 26 квітня 2019 року за прогул по п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на звільнення з 29 квітня 2019 року за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Стягнуто з ТОВ «АБК ДНІПРО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 030, 40 грн. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «АБК ДНІПРО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сама по собі заявлена позовна вимога про скасування наказу про звільнення, як спосіб захисту, не є ефективним. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушених прав позивача, взявши до уваги, що остання подала заяву про звільнення за угодою сторін, а отже, проявила ініціативу на розірвання трудового договору, саме таку підставу для розірвання трудових відносин слід застосувати, і вказати днем звільнення дату, визначену як працівником так і роботодавцем, тобто 29 квітня 2019 року .

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції вважав, що сторони погодилися на таке звільнення позивача з 29 квітня 2019 року, отже виявили бажання припинити трудові відносини, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 26 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року, тобто, за час фактичного існування умов, що перешкоджали працевлаштуванню позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав вказаний позивачем її розмір 15 000 грн. завищеним, та таким, що підлягає стягненню у розмірі 1 000 грн.

Через відсутність доказів витрат на правничу допомогу, яка визначена нею у розмірі 5 000 грн., суд вважав недоведеною оплату позивачем послуг адвоката.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «АБК ДНІПРО» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду змінити в частині визначеного розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат, та скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання про судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач погоджується з обраним судом способом захисту права ОСОБА_1 , але з наведеної аргументації робить висновок про фактичне встановлення судом строків вимушеного прогулу з 26 квітня 2019 року по 29 квітня 2019 року, тобто один робочий день, тому вважали необгрунтованим стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року) в сумі 20 030,40 грн. Висновки суду про перешкоджання працевлаштуванню позивача через певне формулювання причин звільнення ґрунтуються виключно на заяві позивача і не підтверджені жодним доказом. Висновки суду про обґрунтованість компенсації нібито спричиненої позивачу моральної шкоди нічим не підтверджені.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

10 березня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «АБК Дніпро», який мотивовано тим, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути за період з 26 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року, тобто, за час фактичного існування умов, що перешкоджали працевлаштуванню позивача, тоді як відшкодування моральної шкоди є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, що в даному випадку знайшло своє підтвердження, а тому апеляційна скарга є повністю необґрунтованою, а її зміст не відповідає дійсності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці та копії наказу №106-ок від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «АБК ДНІПРО».

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення з займаної посади відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 29 квітня 2019 року.

Наказом №70-к від 10 травня 2019 року позивач звільнена з 26 квітня 2019 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.6, 17-18, 20).

Згідно копії листа непрацездатності ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною через захворювання та звільнена від роботи з 22 квітня 2019 року по 26 квітня 2019 року включно (а.с. 18). Даний листок непрацездатності відповідачем отримано 03 травня 2019 року (а.с. 15).

Вказані обставини в суді першої та апеляційної інстанції сторонами не оспорювалися та визнавалися в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач фактично визнав незаконність звільнення позивача в період непрацездатності останньої з 26 квітня 2019 року та неправильне формулювання причин звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2019 року по 17 вересня 2019 року в сумі 20 030, 40 грн.

Проте повністю погодитися з висновком суду колегія суддів апеляційної інстанції не може, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за № 110) (далі Інструкція №58), - якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Разом з тим, всупереч правилам ст.ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення ОСОБА_1 не провів з нею повний розрахунок. Суду не надано доказів письмового повідомлення позивачки про нараховані суми, які належні їй при звільненні. Відповідач не надав суду доказів того, що позивачка взагалі була повідомлена про її звільнення 26 квітня 2019 року.

Лише 10 травня 2019 року підприємство сповістило ОСОБА_1 про необхідність прибути за отриманням трудової книжки або надати письмову згоду на відправлення трудової книжки поштою.

Згідно з ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Водночас, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позову в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 квітня 2019 року по 19 вересня 2019 рік, тобто за час фактичного існування умов, що перешкоджали працевлаштуванню позивача.

Згідно з приведеним розрахунком середнього заробітку позивача, з урахуванням положень п. 5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100), - середньоденна заробітна плата позивача складає 208, 65 грн., проти чого не заперечували позивач та представники сторін у судовому засіданні.

Відповідно до наданого ТОВ "АБК Дніпро" Витягу з реєстру № 9 від 10 травня 2019 року, підприємство здійснило оплату належних до сплати ОСОБА_1 сум на її рахунок у ПАТ "Пумб" в сумі 5 766, 88 грн., про що також свідчать копії платіжних доручень, поданих в апеляційній інстанції.

Враховуючи, що період з 29 квітня 2019 року по 10 травня 2019 року містить 6 робочих днів, приведений судом розрахунок затримки виплати саме до 17 вересня 2019 року, не ґрунтується на законі, оскільки закон пов`язує необхідність сплати працівнику середнього заробітку саме з кількістю днів у періоді затримки по день фактичного розрахунку, що констатує наявність порушення та покладає на правопорушника обов`язок його усунення, тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1 251, 90 грн. (208,65 грн. х 6 робочих днів).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати працівнику моральну шкоду, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди, в результаті незаконного звільнення, знайшов підтвердження при розгляді справи по суті, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Однак, виходячи з дійсним обставин справи та наслідків, що наступили, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди з 1 000 грн. до 500 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 квітня 2019 року по 10 травня 2019 року в сумі 1 251, 90 грн., та спричинену моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Середній заробіток визначений судом апеляційної інстанції, без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів є відповідно обов`язком роботодавця та працівника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» - задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 квітня 2019 року по 10 травня 2019 року в сумі 1 251, 90 грн., без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида