ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8313/20 Справа № 212/1602/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1602/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної у місті ради,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної у місті ради (надалі УПСЗН) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 29.09.2016 року до УПСЗН із заявою звернулась ОСОБА_1 за призначенням житлової субсидії, яка у декларації вказала, що за адресою: АДРЕСА_1 , вона зареєстрована одна. Субсидію було призначено з подальшим продовженням. 27.06.2018 року відповідачка повторно звернулась із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією, де також зазначила, що зареєстрована одна.

Відповідно до п.7 Положення субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу.

08.07.2019 року державними соціальними інспекторами відділу державних соціальних інспекторів Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради виявлено, що заявниця, звернувшись за призначенням субсидії в декларації, не вказала про реєстрацію 12.05.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

У зв`язку з вищенаведеним виникла переплата наданої субсидії у розмірі 33 512,19 грн.

Добровільно відповідачкою кошти в повному обсязі не повернуті, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачки надмірно виплачену суму житлової субсидії в розмірі 33 512,19 грн. та судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної у місті ради надмірно виплачену суму субсидії в розмірі 33 512 гривень 19 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної у місті ради судовий збір в розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не було належним чином з`ясовані всі обставини справи та не взято до уваги, що її донька ОСОБА_2 , дійсно була зареєстрована у квартирі, але фактично не проживала за місцем реєстрації, що підтверджується Актом з місця проживання. Відповідачка наголошує на тому, що вона мала право на отримання субсидії та у неї не було необхідності приховувати факт реєстрації у квартирі її доньки.

Також, відповідачка ОСОБА_1 вказує на те, що Декларація про доходи та витрати осіб 2016 року та 2018 року підроблені, вона особисто не писала вказаних документів, оскільки на той час її обслуговувала соціальний працівник, яка й займалася оформленням субсидії та безпосередньо якій відповідачка передавала Акти про непроживання доньки у квартирі.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач УПСЗН зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася 29.09.2016 року та 27.06.2019 року до УПСЗН за призначенням житлової субсидії.

29.09.2016 року та 27.06.2019 року ОСОБА_1 було подано до УПСЗН Декларацію про доходи та витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії, у розділі 1 якої, відповідачка зазначила, що вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Інших осіб, які зареєстровані чи проживають за вказаною адресою відповідачкою не зазначено.

Відповідачці ОСОБА_1 , в період з 01.09.2016 року по 01.06.2019 року, було надано субсидію в розмірі 33 512,19 грн.

Відповідно до акту про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлової субсидії від 08.07.2019 року, державними соціальними інспекторами відділу державних соціальних інспекторів управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради виявлено, що ОСОБА_1 звернувшись за призначенням субсидії в декларації не вказала про реєстрацію 12.05.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 8827 від 12.07.2019 року, за відомостями в реєстрі територіальної громади міста Кривого Рогу наявна інформація про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відповідачка ОСОБА_1 , 1938 року народження, зареєстрована за вказаною адресою з 19.01.1998 року, крім неї з 12.05.2016 року за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , 1958 року народження та з 05.06.2019 року ОСОБА_3 , 1956 року народження.

Відповідачкою ОСОБА_1 зазначені обставини не заперечуються та нею було надано до суду копію паспорта ОСОБА_2 з відповідною відміткою про місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами виникли правовідносини стосовно обґрунтованості отримання відповідачкою ОСОБА_1 коштів з державного бюджету у вигляді субсідії, які позивач просить суд стягнути, як збитки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за подання достовірних і повних відомостей про доходи і майно, що впливає на призначення субсидії покладено на заявника і останній повинен вжити всіх розумних заходів для отримання повної інформації, яка необхідна для призначення субсидії, відповідачка при зверненні до УПСЗН з заявою про призначення житлової субсидії зазначила недостовірну інформацію про зареєстрованих у квартирі осіб, що є підставою для повернення надмірно виплаченої субсидії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції вірно визначив, що спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України та Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року N848 (далі Положення), яке визначає умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій.

Пунктами 2,7,13 даного Положення встановлено, що право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу.

Для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації: заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, та неможливості підтвердити такі доходи довідкою, до декларації додається письмове пояснення з зазначенням їх розміру; договір найму (оренди) житла (за наявності).

Забороняється вимагати від громадян документи, що не передбачені цим положенням.

Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Отже, у випадку зазначення заявником недостовірних даних, що вплинули на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру, є підставою для припинення надання житлової субсидії та повернення надміру виплаченої субсидії.

Як встановлено судом, у квартирі АДРЕСА_2 , окрім відповідачки ОСОБА_1 , дійсно була зареєстрована з 12 травня 2016 року її донька ОСОБА_2 , однак, при зверненні із заявою про призначення житлової субсидії, відповідачка ОСОБА_1 не повідомила про цю обставину УПСЗН, тобто подала недостовірні дані про кількість зареєстрованих осіб, що, відповідно до п. 20 Положення, вплинуло на встановлення права на субсидію.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона не приховувала факт реєстрації у квартирі доньки та не заповнювала особисто декларацію про доходи, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин, зокрема, остання не надала суду доказів подання нею до УПСЗН інших документів та зверталася до УПСЗН із заявою про перерахунок субсидії з тих підстав, що вона взагалі не подавала до УПСЗН декларацію про доходи, на підставі якої їй було призначено субсидію.

Доводи ж останньої про те, що ОСОБА_2 у квартирі не проживає, висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що у випадку якщо особи зареєстровані за адресою домогосподарства, але фактично не проживають, Положення визначає інший порядок призначення субсидії (обстеження, складання акту, надання підтверджуючих документів, винесення на розгляд комісії). Якщо повнолітні особи зі складу сім`ї не мали доходів, при призначенні субсидії враховувався дохід на рівні від одного до трьох розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого для працездатних осіб (залежно часу призначення субсидії та чинної редакції Положення).

Доводи відповідачки про те, що мешканцями будинку АДРЕСА_3 від 15 травня 2020 року складено Акт про непроживання ОСОБА_2 у спірній квартирі (а.с. 50), колегією суддів не приймаються, оскільки предметом спору є стягнення надміру виплаченої субсидії у зв`язку з поданням недостовірної інформації щодо зареєстрованих у квартирі осіб, станом на 2016 рік, а доказів про те, що відповідний Акт складався й надавався відповідачкою до УПСЗН у 2016 році, матеріали справи не містять.

За нормами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; а також інше майно, якщо це встановлено законом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуал

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Отже, проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідачкою при зверненні за отриманням житлової субсидії подані недостовірні дані про доходи та витрати особи, яка входить до складу її домогосподарства, що вплинуло на встановлення права на призначення житлової субсидії, адже факт реєстрації двух осіб, замість вказаної у декларації однієї, автоматично приводить до виплати коштів у надмірному розмірі.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: