Постанова

Іменем України

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 501/3509/18

провадження № 61-21246св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»,

треті особи: незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ», виконуючий обов`язки директора Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» Сєчкін Сергій Анатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Морський торговельний порт «Чорноморськ», треті особи: незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ», виконуючий обов`язки директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - Сєчкін С. А, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що вона знаходилася в трудових відносинах з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

12 грудня 2012 року на підставі наказу начальника порту №694-О вона була переведена з 14 грудня 2012 року на посаду змінного заступника начальника вантажного складу № 9 другого терміналу.

26 серпня 2018 року їй було вручено попередження про наступне вивільнення без дати, з яким вона не погодилася.

06 вересня 2018 року їй було вручено пропозицію про працевлаштування без дати, у якому запропоновано переведення на аналогічні вакантні робочі місця - змінним заступником начальника вантажного складу 4-го терміналу або 5-го терміналу, з місячним окладом 7 180 грн.

Від даної пропозиції вона відмовилась, мотивуючи тим, що її робоче місце не ліквідоване.

З 31 жовтня 2018 року до 09 листопада 2018 року, включно, вона знаходилась на лікарняному.

31 жовтня 2018 року виконуючим обов`язки директора порту видано наказ № 554, яким звільнено її з підприємства з 30 жовтня 2018 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу порту - «Другий термінал».

31 жовтня 2018 року виконуючим обов`язки директора порту видано наказ № 558 про виправлення дати її звільнення у наказі № 554 з 30 жовтня 2018 року на 31 жовтня 2018 року.

Вважала, що ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» порушено порядок вивільнення працівників, передбачений статтею 492 КЗпП України, адже відповідач не запропонував їй всі наявні вакансії, які були вільні на день її звільнення, а також не запропонував їй, як це було зроблено іншим працівникам, переведення до структурного підрозділу - «Контейнерний термінал», у підпорядкування до якого перейшов склад № 9 з усіма робочими місцями працівників.

Крім того, звільнення відбулось під час її перебування на лікарняному та профспілка відмовила у наданні згоди на її звільнення.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати: накази виконуючого обов`язки директора порту від 31 жовтня 2018 року № 554 та № 558 «Про звільнення ОСОБА_1 з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та «Про виправлення технічної описки у наказі в.о. директора порту від 31 жовтня 2018 року № 554»; наказ виконуючого обов`язки директора порту від 03 грудня 2018 року № 595 «Про внесення змін до наказу від 31 жовтня 2018 року № 554 про звільнення ОСОБА_1 з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»». Також просила поновити її у ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» на посаді змінного заступника вантажного складу № 9, стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31 жовтня 2018 року до дня ухвалення рішення суду, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць піддати до негайного виконання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 квітня 2019 року у складі судді Петрюченко М. І. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Накази виконуючого обов`язки директора порту № 554 та № 558 від 31 жовтня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та «Про виправлення технічної описки у наказі в. о. директора порту № 554 від 31 жовтня 2018 року» визнано незаконними та скасовано.

Наказ виконуючого обов`язки директора порту № 595 від 03 грудня 2018 року «Про внесення змін до наказу від 31 жовтня 2018 року № 554 «Про звільнення ОСОБА_1 з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» визнано незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді змінного заступника вантажного складу № 9.

Стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31 жовтня 2018 року по день ухвалення рішення у справі у розмірі 23 107,46 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу не запропоновано всі наявні вакансії, які були вільні на день її звільнення та не запропоновано переведення до структурного підрозділу (Контейнерний термінал) у підпорядкування до якого перейшов склад № 9 з усіма робочими місцями працівників. Крім того, вона була незаконно звільнена у день, коли перебувала на лікарняному, а профспілковий комітет не надав згоди на її звільнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задоволено частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 квітня 2019 року в частині розгляду позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді змінного заступника вантажного складу № 9 та стягнення з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді змінного заступника начальника вантажного складу.

Стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 10 листопада 2018 року по 23 квітня 2019 року у розмірі 18 362,72 грн, який визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У решті рішення міського суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що структурний підрозділ «Другий термінал» ліквідовано з усіма його робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі на посаді змінного заступника вантажного складу № 9 необхідно зміни та поновити ОСОБА_1 на посаді змінного заступника вантажного складу у ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Крім того, колегія суддів не погодилася з висновками суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов`язки директора порту від 03 грудня 2018 року № 595 про внесення змін до наказу № 554 щодо зміни дати звільнення позивача у наказі за № 554 - звільнити з 10 листопада 2018 року. Оскільки встановлено, що позивач з 31 жовтня 2018 року до 09 листопада 2018 року знаходилася на лікарняному, а діючим трудовим законодавством не заборонено адміністрації підприємства вносити зміни до своїх наказів, зокрема, щодо уточнення дати звільнення, у зв`язку з чим, початком вимушеного прогулу є дата звільнення ОСОБА_1 , а саме - 10 листопада 2018 року.

Також, суд апеляційної інстанції вказав, що профспілковий комітет пропустив строк розгляду подання підприємства, тому не можна брати до уваги його відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції незаконно змінив рішення суду першої інстанції в частині посади, на яку ОСОБА_1 мають поновити. Вважає, що оскільки працювала на посаді змінного заступника вантажного складу № 9, то саме на цю посаду її повинні були поновити.

Вважає, що висновки апеляційного суду в частині наказу, яким змінено дату її звільнення є помилковими, оскільки на час прийняття цього наказу, вона вже була звільнена, тому роботодавець не мав права приймати будь-які накази стосовно неї, не поновивши її на роботі при цьому.

Крім того, не погоджується з висновками апеляційного суду щодо відмови профспілкового комітету надати дозвіл на її звільнення, вважає, що суд першої інстанції правильно взяв таку відмову до уваги.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у складі судді Сердюка В. В. відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 вересня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання незаконними та скасування наказів виконуючого обов`язки директора порту про її звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки при звільненні позивача з роботи були допущені порушення трудового законодавства, а саме їй не було запропоновано усі наявні вакантні посади на підприємстві.

Проте, врахувавши, що структурний підрозділ «Другий термінал» ліквідовано з усіма його робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі на посаді змінного заступника вантажного складу № 9 необхідно змінити та поновити ОСОБА_1 на посаді змінного заступника вантажного складу у ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд незаконно змінив рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки повинен був поновити її на ту саму посаду, не впливають на правильність вирішення апеляційним судом спору, оскільки ОСОБА_1 було поновлено на змінного заступника вантажного складу у ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», яку вона і займала, а визначення конкретного складу, на якому вона буде працювати, є її місцем роботи, а не посадою, тому, врахувавши ліквідацію структурного підрозділу, в якому знаходився відповідний склад, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача саме на посаді.

Посилання заявника на те, що підприємство незаконно змінило дату її звільнення та винесло відповідний наказ, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом було правильно встановлено, що ОСОБА_1 з 31 жовтня 2018 року до 09 листопада 2018 року знаходилася на лікарняному, тому ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» обґрунтовано змінило дату її звільнення - з 10 листопада 2018 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо відмови профспілкового комітету надати дозвіл на її звільнення колегією суддів до уваги не беруться, у зв`язку з тим, що вони не впливають на рішення у цій справі по суті спору, оскільки рішення суду першої інстанції про визнання її звільнення незаконним та поновлення її на роботі було залишено судом апеляційної інстанції без змін. Тобто, її трудові права були судами захищені.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права, не впливають на правильність судового рішення по суті спору, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк