Справа № 161/9351/20
Провадження № 2/161/2589/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняк В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних від суми основного боргу,

В С Т А Н О В И В :

10 червня 2020 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» (далі позивач, ТОВ «ФК Горизонт») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі відповідач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі відповідач-3, ОСОБА_3 ) про стягнення трьох відсотків річних від суми основного боргу у розмірі 226 928,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно вказаного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 93 250,00 доларів США, що еквівалентно 470 912,50 гривень строком до 11.12.2028р. зі сплатою 11,9% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Кредитним договором бнком було укладено Договір поруки № 0/1 від 11.12.2007р. з ОСОБА_2 та Договір поруки № 0/2 від 11.12.2007р. з ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2009 року у цивільній справі №2-4415/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк заборгованість за кредитом 727 644 ,47 (сімсот двадцять сім тисяч шістост сорок чотири гривні сорок сім копійок) грн., (з них прострочений основний борг 706 477,77 грн., прострочені проценти 20 536,44 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 94,49 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 535,77 грн.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2013 року у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів у справі №2-4415/09, виданих 06 жовтня 2009 року Луцьким міськрайонним судом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 727 644,47 грн. в користь АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та 1730 грн. судових витрат, змінити стягувача з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

28 жовтня 2019 року між АТ «Дельта Банк» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» (новий кредитор) укладено Договір №2067/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав. За цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, але не обмежуються: право вимоги до боржників, позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у Додатку №2 до цього договору (а.с.14-15)

АТ «Дельта Банк», серед іншого, відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» права вимоги за кредитним договором №0, укладеним 11 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2020 року, замінено стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» у виконавчому листі №2-4415/208, виданому 06 жовтня 2009 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з солідарного боржника ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в розмірі 727 644,47 грн та судових витрат у справі в розмірі 1700 гривень судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позивач зазначає, що відповідачі не виконують свої грошові зобов`язання із повернення стягнутої заборгованості, а тому, на підставі ст.625 ЦК України просить суд стягнути з них солідарно три відсотки річних за період з 28 травня 2020 року по 28 травня 2017 року у розмірі 226 928,81 грн.

Представник відповідача-1 у письмовому відзиві від 14 серпня 2020 року просить суд відмовити у задоволенні позову та вказує, що відповідач не вірно розрахував суми 3 відсотків річних, а саме помилково розраховував її виходячи з доларів США, а не з гривень, як стягнуто за рішенням суду, а також не врахував, що 11 квітня 2019 року державним виконавцем передано стягувачу в рахунок погашення боргу нерухоме майно ціною 561 168,30 грн.

Інші відповідачі своїх відзиві на позов не подали.

Представник відповідача-1 також подав клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки в ній не наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки залишення позову без руху є правом, а не обов`язком суду, а текст позовної заяви дозволяє суду достовірно встановити та перевірити зміст позовних вимог. До того ж, наслідки не зазначення позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат чітко визначені у ч.2 ст.134 ЦПК України, і позивач, не наводячи такий розрахунок, керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу, бере на себе ризик у невідшкодуванні йому судових витрат, окрім судового збору, навіть у разі задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.12.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно вказаного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 93 250,00 доларів США, що еквівалентно 470 912,50 гривень строком до 11.12.2028р. зі сплатою 11,9% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Кредитним договором бнком було укладено Договір поруки № 0/1 від 11.12.2007р. з ОСОБА_2 та Договір поруки № 0/2 від 11.12.2007р. з ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2009 року (у тексті судового рішення зроблена описка у році його постановлення) у цивільній справі №2-4415/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк заборгованість за кредитом 727 644 ,47 (сімсот двадцять сім тисяч шістост сорок чотири гривні сорок сім копійок) грн., (з них прострочений основний борг 706 477,77 грн., прострочені проценти 20 536,44 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 94,49 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 535,77 грн.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2013 року у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів у справі №2-4415/09, виданих 06 жовтня 2009 року Луцьким міськрайонним судом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 727 644,47 грн. в користь АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та 1730 грн. судових витрат, змінити стягувача з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

28 жовтня 2019 року між АТ «Дельта Банк» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» (новий кредитор) укладено Договір №2067/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав. За цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, але не обмежуються: право вимоги до боржників, позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у Додатку №2 до цього договору (а.с.14-15)

АТ «Дельта Банк», серед іншого, відступив ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» права вимоги за кредитним договором №0, укладеним 11 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2020 року, замінено стягувача АТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Горизонт» у виконавчому листі №2-4415/208, виданому 06 жовтня 2009 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з солідарного боржника ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» кредитної заборгованості в розмірі 727 644,47 грн та судових витрат у справі в розмірі 1700 гривень судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вищенаведена ухвала була залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, а тому набрала законної сили.

З матеріалів справи також слідує, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0, 11 грудня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно яким остання передала в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

В ході виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду від 22 червня 2009 року у цивільній справі №2-4415/09 стосовно боржника ОСОБА_4 (ВП №15513003), постановою державного виконавця від 11 квітня 2019 року, на підставі ч.9 ст.61 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з не реалізацією вищенаведеного іпотеки на третіх електронних торгах, він був переданий стягувачу (на той момент ПАТ «Дельта Банк»), за початковою ціною третіх електронних торгів 561 168,30 грн.

26.06.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47516071 від 26.06.2019 року приватним нотаріусом Веремчук С.В. Луцького міського нотаріального округу Волинської області, зареєстровано право приватної власності АТ «Дельта Банк» на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,80 кв.м.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідним визначитися, в якій валюті слід обраховувати заборгованість відповідача-1 за тілом кредиту, а також 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц, яку суд зобов`язаний враховувати у подібних правовідносинах, зроблений наступний правовий висновок.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

В розглядуваному випадку, як видно з матеріалів справи, договір про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2007 року №0 укладений сторонами в іноземній валюті доларах США, а отже і виконання цього договору повинно здійснюватися саме в іноземній валюті, в незалежності від того, яка валюта стягнення вказана у резолютивній частині заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2009 року у цивільній справі №2-4415/09, адже судове рішення не створює, змінює чи припиняє цивільні зобов`язання між сторонами, а лише формалізує їх.

Тому, у даному конкретному випадку позивач вправі нараховувати 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, саме виходячи з валюти кредитного договору доларах США. Такий підхід, власне, і був використаний позивачем під час звернення до суду, але, з помилковими вихідними даними, про що буде йти мова нижче.

Визнаючи конкретну суму основного боргу з якого слід проводити розрахунок 3% річних, а також відповідний період розрахунку, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що за положення ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, чинне цивільне законодавство передбачає можливість нарахування 3% річних відповідно до приписів ст.625 ЦК України лише на суму основного зобов`язання. Нарахування таких відсотків на проценти за договором, пеню та судові витрати по справі чинним законодавством не передбачено.

Тому, суд бере за основу розрахунку саме суму основного боргу, яка сформована на час звернення банку до суду у квітні 2009 року, без врахування відсотків, пені та інших платежів.

Так, з тексту рішення заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2009 року у цивільній справі №2-4415/09 слідує, що станом на 09.04.2009р., сума боргу Позичальника перед АКІБ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2007р. становила 727 644,47 грн., (з них прострочений основний борг 706 477,77 грн., прострочені проценти 20 536,44 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 94,49 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 535,77 грн.) та судові витрати по справі.

Відповідно до даних офіційного сайту Національно Банку України, станом на 09 квітня 2009 року, офіційний курс гривні до долару США становив 770 грн. за 100 доларів США. Отже, судом було стягнуто в перерахунок 91 750,36 доларів США суми основного боргу (706 477,77 / 7,7).

Позивач у доданому до позову розрахунку зазначає суму заборгованості 93 250,00 долара США, однак не вказує, яким чином ним була визначена для розрахунку саме ця сума основного боргу (а.с.7).

Зважаючи на те, що під час звернення до суду у квітні 2009 року банк самостійно визначив суму основного боргу, яка у перерахунку на долари США становить 91 750,36, суд бере за основу розрахунку 3% річних саме цю суму.

Визначаючи період за який слід обраховувати 3% річних, суд вважає слушними зауваження відповідача-1 про те, що постановою державного виконавця від 11 квітня 2019 року, на підставі ч.9 ст.61 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з не реалізацією предмета іпотеки на третіх електронних торгах, він був переданий стягувачу (на той момент ПАТ «Дельта Банк»), за початковою ціною третіх електронних торгів 561 168,30 грн.

Отже, основне зобов`язання відповідача-1 було погашено на 561 168,30 грн., що в перерахунок на долари США за офіційним курсом НБУ станом на 11 квітня 2019 року (2676,5228 гривень за 100 доларів США) становить 20 966,32 долара США.

Тобто, у період з 28 травня 2017 року (початкова дата, вказана у розрахунку позивачем) до 10 квітня 2019 року (включно) сума основного боргу відповідача-1 перед позивачем становила 91 750,36 долара США, а починаючи з 11 квітня 2019 року по 28 травня 2020 року (кінцева дата розрахунку позивача) становила 70 784,04 доларів США (91 750,36 20 966,32). Вказане зумовлює проведення судом двох окремих розрахунків 3% за різні періоди, які полягають у наступному.

Період з 28 травня 2017 року по 10 квітня 2019 року:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
28.05.201710.04.20.3635 150.59

Період з 11 квітня 2019 року по 28 травня 2020 року:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
11.04.201928.05.24.0432 406.23

Отже, загальна сума 3% річних за період з 28 травня 2017 року по 28 травня 2020 року становить 7 556,82 долара США (5 150,59 + 2 406,23), що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2020 року (27,0002 грн. за 1 долара США), становить 204 035,65 грн, які і стягуються судом з відповідачів. В задоволенні решти вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Визначаючи яким саме чином слід стягнути заборгованість за 3% з основного боржника та його поручителів, суд зазначає наступне.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів між собою, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15, і вона має враховуватися судом під час вирішення цієї справи.

Оскільки порука укладена з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремими договорами, які не містять у собі положень стосовно солідарного зобов`язання поручителів між собою, суд дійшов висновку, що заборгованість слід стягнути солідарно між основним боржником та кожним поручителем окремо, оскільки інше буде суперечити буквальному змісту укладених договорів поруки, а також цивільному законодавству, яке діяло на час їх укладення.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 3 060,53 грн. (3403,93 х (204 035,65 / 226 928,81)). Солідарне стягнення судових витрат чинним процесуальним законом не передбачено, а тому вони стягуються з відповідачів у рівних частинах.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» 3% річних у розмірі 204 035,65 грн. (двісті чотири тисячі тридцять п`ять гривень шістдесят п`ять копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» 3% річних у розмірі 204 035,65 грн. (двісті чотири тисячі тридцять п`ять гривень шістдесят п`ять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» судові витрати у розмірі 1 020,17 грн. (одна тисяча двадцять гривень сімнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» судові витрати у розмірі 1 020,18 грн. (одна тисяча двадцять гривень вісімнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» судові витрати у розмірі 1 020,18 грн. (одна тисяча двадцять гривень вісімнадцять копійок).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Горизонт», м. Київ, вул. Шота Руставелі, 44, офіс 104, .

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

2) ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

3) ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено та підписано 26 жовтня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк