Справа № 168/593/20
Провадження № 2-д/168/4/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 22.11.2012 р. у частині стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Вказане клопотання надійшло до Старовижівського районного суду Волинської області із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 20.08.2020 р.

На виконання вимог ст. 467 ЦПК України боржнику ОСОБА_2 було направлено повідомлення про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду та запропоновано у місячний строк подати у Старовижівський районний суд Волинської області заперечення проти нього.

Зазначене повідомлення з матеріалами клопотання вручено боржнику 30.09.2020 р., ОСОБА_2 подав заяву, в якій не заперечив проти клопотання ОСОБА_1 з огляду на таку заяву розгляд клопотання по суті призначено на 22.10.2020 р.

22.10.2020 р. боржник ОСОБА_2 до суду подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення клопотання ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Вивчивши клопотання, додані матеріали, приймаючи до уваги заяву ОСОБА_2 , в якій останній не заперечує проти задоволення клопотання, суд прийшов до висновку про задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Згідно з рішенням суду Московського району міста Бреста Республіки Білорусь від 22.11.2012 р., ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 % всіх видів заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи стягнення з 21.11.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідками за підписом голови суду Московського району міста Брест М.Н.Мохор, заперечень з боку ОСОБА_2 , який був повідомлений про право подати заперечення проти заявлених вимог, в 10-денний строк з дня отримання копії ухвали від 22.11.2012 р. до суду Московського району міста Брест не надходило, ухвала про судовий наказ від 22.11.2012 р. вступила в законну силу 18.12.2012 р. і виконувалася на території Республіки Білорусь в частині стягнення аліментів. Виконавчий документ перебував на виконанні по місцю роботи боржника в ОАО «Желдорсервис». Заборгованості немає.

Згідно із ст. 462 ЦПК рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

У відповідності із ст.463 ЦПК рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст. 468 ЦПК клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Аналогічні положення щодо підстав відмови у наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду містяться у ст. 55 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаної 22.01.1993 р. у місті Мінську, яка ратифікована Україною Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 р.

Однією з Договірних Сторін у вказаній Конвенції є Республіка Білорусь.

Згідно з ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Отже, суд констатує відсутність підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 22.11.2012 р. у частині стягнення з боржника у користь стягувача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.7 ст. 467 ЦПК якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню.

З матеріалів клопотання встановлено, що вказане рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 22.11.2012 р. виконувалось на території Республіки Білорусь, а ОСОБА_1 просить проводити стягнення аліментів на території України, починаючи з 24.06.2020 р.

Відтак рішення підлягає виконанню, починаючи з 24.06.2020 р.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 462, 463, 468 ЦПК, суд

у х в а л и в:

Клопотання стягувача ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 22.11.2012 р. у цивільній справі у частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 % всіх видів заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, але не менше 50 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи стягнення з 21.11.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду Московського району міста Брест Республіки Білорусь від 22.11.2012 р. підлягає виконанню на території України, починаючи з 24.06.2020 р.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення повного тексту ухвали 22.10.2020 р.

Суддя О. Й. Хаврона