Справа № 148/2284/19
Провадження № 22-ц/801/1640/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 рокуСправа № 148/2284/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Сала Т.Б.,

учасники справи:

позивач: АТ КБ «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року, ухвалене в залі судових засідань міського суду під головуванням судді Тульчинського районного суду Вінницької області Саламахи О.В., дата складення повного тексту рішення 07 липня 2020 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 20 листопада 2013 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4537,27 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідачем здійснюється починаючи з "1" по "25" число кожного місяця, шляхом надання банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими позивачем умовами та правилами, тарифами, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов генеральної угоди відповідачем, станом на 13 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 12048,85 грн, з яких: 4263,05 грн. заборгованість за кредитом, 4484,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,86 грн заборгованість за пенею.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2013 року у розмірі 12048,85 грн. станом на 13 листопада 2019 року відмовлено.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки останній був перерваний відповідачем, внесенням платежу на кредитну картку у сумі 400 грн 09 квітня 2019 року, а відтак вказані суми підлягають до стягнення. Зазначає, що сторони в генеральній угоді погодили істотні умови договору, а саме суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строк кредитування 24 місяці, сплата пені згідно положень п. 2.8 генеральної угоди, а також порядок та строки погашення.

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що позивач безпідставно звернувся з вказаним позовом, оскільки генеральна угода укладена з порушенням вимог щодо письмової форми правочину. Вважає, що в генеральній угоді АТ КБ «Приватбанк» використано факсимільне відтворення підпису Голови правління ПАО КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 , на яке відповідач не надавала письмової згоди. Крім того, зазначає, що заявлена позивачем сума боргу не підлягає до стягнення, оскільки наданий його розрахунок суперечить вимогам закону. Разом з тим, вважає, що кінцевою датою повернення всієї суми заборгованості слід вважати 30 листопада 2015 року, яка визначена п.1.1.3. генеральної угоди.

Проте, вказаний відзив не містить підпису відповідача та/або її представника адвоката Кравець В.А., а отже не відповідає встановленим нормами ЦПК України вимогам щодо письмової заяви, яка подається до суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів долучає відзив на апеляційну скаргу до матеріалів справи, проте розглядає апеляційну скаргу без його врахування.

07 вересня 2020 року до початку розгляду справи ОСОБА_1 подала клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Дослідивши матеріали вищевказаного клопотання, колегія суддів доходить висновку про його відхилення, виходячи з наступного.

Представником АТ КБ «Приватбанк» Криловою О.Л. до апеляційної скарги додано копію довіреності на представництво інтересів позивача (а.с. 158).

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України дана справа віднесена апеляційним судом до категорії малозначної.

Згідно частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Таким чином, ураховуючи, що при розгляді малозначних справ законом передбачена можливість участі у справі представників сторін за довіреністю, апеляційним судом не встановлено порушень при подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 , як представником АТ «Приватбанк» за довіреністю, у розумінні статті 60 ЦПК України.

Крім того, покликання ОСОБА_1 щодо ненадання вказаного примірника довіреності до примірника апеляційної скарги для учасників справи не є підставою для закриття апеляційного провадження.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 16 серпня 2010 року підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7).

Вказана анкета-заява містить текст, за змістом якого особа, що її заповнює дає згоду, що вказана анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір надання банківських послуг.

20 листопада 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил продукту кредитних карт, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором - № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року, а також приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 8).

Відповідно до п. 1.1 вказаної генеральної угоди, сторони узгодили по договору № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 155,06 грн., комісію на 16,71 грн., пеню на 0 грн., штраф на 363,27 грн. Заборгованість по договору № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року, з дати підписання генеральної угоди складає 5123,28 грн. Дата кінцевого погашення заборгованості по договору № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року 30 листопада 2015 року.

За п. 1.3 генеральної угоди, відповідно до ст. 121, 651 ЦК України у випадку порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого даним договором та договором № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року більш ніж на 1 день: строком повернення кредиту, який вказаний в п.п. 1.1.3 генеральної угоди є 2-й день з моменту такого порушення; вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня наступного за днем повернення кредиту вважається простроченою; в день наступний за днем повернення кредиту позичальник сплачує банку штраф в розмірі 535,04 грн. по договору № SAMDN50OTC003643858 від 16 серпня 2010 року.

Згідно п. 1.8. генеральної угоди при укладенні останньої банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами.

За п. 2.1. генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4537,28 грн. на строк 24 місяці з 20 листопада 2013 року по 30 листопада 2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 4537,28 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані у заяві і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця, позичальник надає банку грошові засоби в сумі 227,05 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з умовами та правилами. Дата останнього погашення не повинна бути пізніше 30 листопада 2015 року.

За п. 2.2. генеральної угоди, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 535,04 грн.

За п. 2.3 генеральної угоди для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку відповідно до 2.1. генеральної угоди.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по генеральній угоді становить 12048,85 грн, з яких: 4263,05 грн. заборгованість за кредитом, 4484,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300,86 грн заборгованість за пенею.

Суд першої інстанції вважав обґрунтованими заявлені позовні вимоги позивача, однак відмовив в задоволенні позову, встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками місцевого суду та вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку із необгрунтованістю заявлених позовних вимог за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з пояснень, наданих представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кравець В.А., остання заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зокрема, з підстав використання факсимільного відтворення підпису голови правління ПАО КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 , на яке відповідач не надавала письмової згоди (а.с.117-118).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та відповідно не надав їм належної оцінки.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що з матеріалів справи дійсно вбачається, що при укладенні вказаної вище генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами (п. 1.8. генеральної угоди).

Згідно із частинами першою-другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта).

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним.

Вимоги до письмової форми правочину встановлені у статті 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частини друга-третя статті 207 ЦК України).

Отже, використання факсимільного відтворення підпису на договорі можливе лише за умов: якщо для конкретного випадку це прямо передбачено законом чи іншим актом цивільного законодавства, або існує письмова згода сторін на використання факсиміле, в якій відображені зразки такого факсимільного відтворення підпису.

Разом з тим, до суду першої та апеляційної інстанції банк не висловив чітких аргументів і не навів жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала свою письмову згоду на використання банком факсимільного відтворення підпису, як того вимагає положення частини третьої статті 207 ЦК України.

Без такої згоди генеральна угода не може вважатись такою, що містить підписи обох сторін, вимоги щодо письмової форми правочину не дотримані, тому генеральна угода є нікчемною.

Аналогічні висновки з приводу використання факсимільного відтворення підпису висловлені в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 в справі № 752/10447/17-ц та від 05 серпня 2020 року в справі № 677/70/19 (провадження № 61-22080св19).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відтак, оскільки генеральна угода є нікчемною, а банк просив стягнути заборгованість саме на підставі цієї угоди, то його вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Разом з тим, з тексту генеральної угоди, зокрема, з преамбули та розділу 1 «Реструктуризація заборгованості», вбачається, що ця угода є за своєю суттю додатковим договором до кредитного договору від 16 серпня 2010 року № SAMDN50ОТС003643858 і становить з ним єдине ціле. Зобов`язання за додатковим договором є похідними від основного зобов`язання. Тому генеральна угода не може вважатись договором, на підставі якого виникають кредитні зобов`язання, а є лише угодою, якою могли би бути змінені кредитні зобов`язання у разі, якщо би такі зобов`язання виникли на підставі кредитного договору від 16 серпня 2010 року № SAMDN50ОТС003643858.

ОСОБА_1 заперечувала укладення будь-яких кредитних договорів із банком. На підтвердження існування основного зобов`язання банком не надано до суду оригіналу кредитного договору від 16 серпня 2010 року № SAMDN50ОТС003643858, а надано лише копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 16 серпня 2010 року, розрахунок заборгованості за період з 21 листопада 2013 року по 13 листопада 2019 року, без зазначення повного номеру основної картки і рахунку та виписки із рахунку № НОМЕР_1 за період з 20 вересня 2016 року по 09 квітня 2019 року та № НОМЕР_2 за період з 20 листопада 2013 року по 29 лютого 2020 року.

Анкета-заява містить лише персональні дані ОСОБА_1 та її підпис, однак у розділі щодо конкретного виду отримуваних банківських послуг відмітка відсутня. У розділі про бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою відомості також відсутні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наданий розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів і укладення кредитного договору, чи отримання кредитної картки.

Банком не надано до суду підписаних ОСОБА_1 умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг, на які він посилається, як на умови кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджено, що саме з такими умовами була ознайомлена ОСОБА_1 .

Отже, надані АТ КБ «ПриватБанк» документи не свідчать про існування між сторонами кредитних зобов`язань. Жодних належних та допустимих доказів факту підписання ОСОБА_1 кредитного договору, надання їй кредиту у готівковій чи безготівковій формі, отримання кредитної картки та відкриття карткового рахунку, а також факту користування нею кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» не надало. Відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів, пені та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 справа № 700/3902/15-ц, від 06 червня 2018 справа № 364/594/17, від 10 травня 2018 справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 справа № 221/5089/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності є помилковими, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.Б. Сало