Єдиний унікальний номер 236/5203/19
Номер провадження 22-ц/804/1313/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Космачевської Т.В.

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року у цивільній справі № 236/5203/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні (суддя першої інстанції Бєлоусов Артур Євгенович ), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона перебувала у трудових відносинах із державним підприємством «Донецька залізниця» у різний час на різних посадах з 2000 року.

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 р. № 4442-VІ та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200.

«Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303.

Позивачку наказом № 869-ОС від 17.07.2017 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України було звільнено з роботи з посади телеграфіста 1 класу у зв`язку із скороченням штату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з Публічного на приватне і перейменовано у Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь частину заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1919,88 грн.; заробітну плату за період простою в сумі 9795,34 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4784,21 грн. компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1073,17 грн.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, задоволені.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість за частину заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1919,88 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою в сумі 8661,38 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4784,21 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 1073,17 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 4174,22 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 718,84 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідач просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року по справі № 236/5203/19 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року та постановите нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 17 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 березня 2020 року справу призначено до розгляду на 22 квітня 2020 року.

В судове засідання апеляційного суду 22.04.2010 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 115, 116).

В судове засідання апеляційного суду 22.04.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (а.с. 108).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 06.07.2016 по 17.07.2017 працювала на посаді телеграфіста 1 класу телефонно-телеграфної станції ВП «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом начальника СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом ВП «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» від 18.03.2017 року № 20/ШЧ було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року.

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 869-ОС від 17.07.2019 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнена з посади телеграфіста 1 класу телефонно-телеграфної станції ВП «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 7 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2017 року () - 12205,13 грн., 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата) - відомості відсутні (а.с.54); копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано за березень 2017 року - 15 днів, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року - «0» годин (а.с.28-42).

Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу працівників цеху ТТС ст. Луганськ, які знаходяться на простої, ОСОБА_1 перебувала у простої у березні 11 днів (66 год.), у квітні 24(157), у травні 24(159), у червні 24(158), у липні 14(92) (а.с. 43-53).

Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня - липень 2017 року, в яких зазначені суми: всього нараховано/до виплати: березень - 4510,27/1919,88 грн., квітень - 2457,06/1953,82 грн., травень - 2457,06/1953,82 грн., червень - 2457,06/1953,82 грн., липень (з урахування компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) - 7280,76/5837,39 грн. (а.с. 15-19).

З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340).

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції врахував, що позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1281, 52 грн. (а.с. 15, 69). Отже доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції не врахував вказану вище суму, є безпідставними.

Згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за 1 квартал 2017 року становить 12205,13 грн., з яких за січень 2017 року 3942,38 грн., за лютий 2017 року 3859,48 грн., за березень 2017 року 4403,27 грн., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за березень 2017 року, наданою позивачкою (а.с. 113).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк, вказані форс-мажорні обставин унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України, є безпідставними, виходячи з наступного:

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 4174, 22 грн.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 22 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна