Номер провадження: 22-ц/813/1305/20
Номер справи місцевого суду: 520/5749/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

07.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним, після уточнення якого просила визнати фіктивним розірвання шлюбу, яке було зареєстроване Київським районним у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.11.1993 року, актовий запис №1190, мотивуючи свої вимоги посиланням на те, що вона з 08.06.1991року по 25.11.1993 рік перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, продовжували проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство, підтримували сімейно-шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет та спільні інтереси, а також у останніх ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано фіктивним розірвання шлюбу, яке було зареєстроване Київським районним у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.11.1993 року, актовий запис №1190.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

07 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 до канцелярії Одеського апеляційного суду надійшла заява про відвід колегії суддів, яка вмотивована тим, що суддя Громік Р.Д. був головуючим у цивільній справі №520/6543/14-ц та відмовив у відкритті апеляційного провадження, в теперішній час вказана справа перебуває у Верховному Суді; суддя Драгомерецький М.М. був головуючим суддею у справі щодо скасування арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2019 року у цивільній справі №947/26242/19, складом суду, який розглядає вказану справу, 24 квітня 2020 року ухвалу про забезпечення позову було скасовано.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку, що вказану заяву необхідно залишити без розгляду з огляду на наступне.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Справа в суді апеляційної інстанції розглядається тривалий час, позивач ОСОБА_1 знала про існування вказаного цивільного провадження у суді апеляційної інстанції, про що свідчить рекомендаційні повідомлення про отримання поштового відправлення, відповідно до яких 25.01.2020р. заявник отримала копію ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги (а.с. 141).

Крім того, всі обставини, що зазначені в заяві є процесуальними рішеннями суддів, а тому відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода позивача з цими рішеннями не можуть бути підставою для відводу.

Згідно ч.ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (Рішення від 15.09.2009р.), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі "Філіс проти Греції" (рішення від 17.10.1996р.) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Крім того, слід зазначити, що після отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 17 січня 2020 року про відкриття провадження (25.01.2020р.) ОСОБА_1 не вчиняла будь-яких дій щодо подання заяв про відводи колегії суддів.

Підсумовуючи все вищезазначене, враховуючи, що підстави відводу - незгода з процесуальними рішеннями колегії суддів, не може бути підставою для його задоволення, суд дійшов висновку, що заявлений відвід є завідомо безпідставним.

Таким чином, дії позивача суд розцінює як зловживання процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи та суперечить завданню цивільного судочинства.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне вказану заяву залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 34, 36, 39, 44 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії судді залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк