печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В. ,

при секретарі судового засідання - Пітей О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки такою, що припинена та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулась до суду з вимогою про визнання договору поруки № ZRH0RK01742504 від 09.09.2004 припиненим та стягнення коштів, посилаючись на те, що 06.03.2017 позивачці від ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» надійшли кошти, які вона може отримати в ПАТ КБ «Приватбанк», та ці кошти є страховим відшкодуванням за спричинення збитків автотранспорту позивача під час дорожньо-транспортної пригоди. Вказує на те, що неодноразово зверталась до працівників відділень ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі і до центрального відділення, але кошти видані не були. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виплати належних позивачу коштів, 27.03.2017 на адресу відповідача була направлена вимога. 22.05.2017 на поштовому відділенні позивачкою отримано рекомендований лист, який містив незавірену копію відповіді відповідача, без додатків, де зазначалося, що станом на 11.04.2017 року у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я позивача рахується заборгованість за договором поруки за кредитним договором ZRH0RK01742504 від 09.09.2004, позичальником за яким є ОСОБА_2 . Стосовно видачі належних коштів позивачу, відповідач відмовив з посиланням на їх договірне списання в рахунок погашення кредитної заборгованості по вказаним кредитним зобов`язанням. Позивачка, враховуючи вищевикладені обставини, вбачає порушення своїх прав спричиненням їй збитків, в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав у судовому порядку.

В судове засідання позивач не з`явилась. До суду направила заяву про підтримання своїх позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До суду направив заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.09.2004 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 7818,60 грн.

Відповідно до п.2.2.4 договору, позичальник доручає банку списувати кошти із своїх поточних рахунків у валюті кредиту або знімати готівкові кошти із цих рахунків у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 09.09.2004 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір поруки.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором позичальником та поручителем не виконувалися належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні, або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача вказано про те, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 2 ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник, при укладенні договорів із банком, має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Таким чином, позивач погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому, допустивши виникнення заборгованості за кредитним договором, дії відповідача по списанню грошових коштів з карткового рахунку слід вважати такими, що вчинені відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст. 559 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Крім цього, згода поручителя на майбутні зміни зобов`язання, надану ним заздалегідь ще при укладенні договору поруки, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, не є підставою для припинення поруки у відповідності до ч. 1 ст.559 ЦК України, оскільки зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що з 24.07.2014 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який, відповідно до свідоцтва про смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказує на те, що в зв`язку з тим, що позичальник помер, спадщину ніхто не прийняв, позивачка не поручалась за нового боржника, тому підстави відповідальності за кредитним договором відсутні, а порука підлягає припиненню на підставі ст.ст. 559, 608 ЦК України.

Згідно положень, ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять як усі права так і всі обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою до матеріалів справи не надано жодного документа про відмову від спадщини.

За змістом ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

А відтак, на момент смерті позичальника, позивачка проживала разом з останнім, що свідчить про прийняття нею спадщини, оскільки відсутність свідоцтва про спадщину не свідчить про неприйняття особою спадщини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, доводи позивача повністю спростовано матеріалами справи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Подолання негативних наслідків потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовило необхідність залучання значних душевних та матеріальних ресурсів, оскільки являється інвалідом другої групи. Внаслідок спричинених відповідачем перешкод в отриманні інформації і усунення обставин, які зумовлені припиненням кредитних зобов`язань, позивач і далі стоїть на захисті власних інтересів. Але при цьому, позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, переживає щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до врегулювання цієї ситуації. В період дії кредитних зобов`язань, позивач постійно отримувала стрес.

Проте, позивачка не навела належне обґрунтування своїх позовних вимог та не надала суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, та порушення її конституційних прав і свобод.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, та спростовані матеріалами справи, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 21, 25 ЗУ «Про страхування», ст. 979 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 19, 81, 89, 263, 265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання поруки такою, що припинена та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.В. Новак