ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 615/483/20-ц

провадження № 22ц/818/4953/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 , представник відповідачки ОСОБА_4 ,

третя особа - Холодногірський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року в складі судді Товстолужського О.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Холодногірський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Позовна заява мотивована тим, що влітку 2013 року він почав зустрічатись із ОСОБА_5 . На момент початку стосунків відповідачка вже була вагітна, про що повідомила його, попередивши, що біологічним батьком дитини є інший чоловік.

Вказав, що 14 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого в свідоцтві про народження вказані: батько ОСОБА_1 ; мати ОСОБА_3 .

Зазначив, що у 2019 році відносини між подружжям остаточно зіпсувались, та у березні 2020 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Вказав, що 20 лютого 2020 року він разом із дитиною відвідав медико-генетичний центр «Мама Папа», де у них взяті ротові мазки та проведено дослідження, яке підтвердило відсутність родинних зв`язків між ними. Згідно експертного висновку про біологічне батьківство №26061 від 28 лютого 2020 року, складеного медико-генетичним центром «Мама Папа», біологічне батьківство вірогідного батька ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_6 виключається. Комбінований індекс батьківства 0, вірогідність батьківства 0%.

Просив виключити відомості про нього як батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження №175 в книзі реєстрації народжень від 06 березня 2014 року, внесеного Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачка у своєму відзиві визнала ту обставину, що він не є біологічним батьком її дитини, тому вона не підлягає доказуванню.

01 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала апеляційну скаргу безпідставною та просила в її задоволенні відмовити. При цьому зазначила, що суд першої інстанції врахував всі обставини справи, права дитини, яка 6 років зростала з позивачем, вважає його рідним та називає його батьком.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком і що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність кровного споріднення між ним та дитиною як батьком та сином.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 14 вересня 2013 року перебували у шлюбі (а. с. 4 зворот, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого у свідоцтві про народження вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 7).

Як вбачається з листа Холодногірського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) №773/22.6-09 від 23 червня 2020 року, проведеною перевіркою облікових даних Відділу виявлено актовий запис про народження №175 від 06 березня 2014 року, складений відділом на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України за усною заявою матері ОСОБА_3 (а. с. 54).

З результату дослідження аналізу ДНК на батьківство №26061 від 28 лютого 2020 року, виконаного медико-генетичним центром «Мама Папа» вбачається, що ймовірність, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , складає 0%. Також зазначено, що відбір матеріалу відбувався без дотримання процедури ідентифікації особистостей (а. с. 9).

Позивач ОСОБА_1 , допитаний судом першої інстанції як свідок, пояснив, що на момент реєстрації шлюбу йому було відомо, що батьком майбутньої дитини є не він, а інша особа, проте він погодився з такими обставинами та попри те, що не знав про реєстрацію дитини на нього, ставився до неї як рідний батько. В подальшому стосунки між ним та відповідачкою зіпсувались, і він раптово для себе дізнався про те, що вважається офіційним батьком дитини, народженої не від нього, що є підставою для стягнення з нього аліментів.

Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Порядок та підстави оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини визначені статтею 136 СК України.

Частинами 1-5 цієї статті передбачено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їхньої дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Як встановлено судом сторонам було відомо, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_6 (а. с. 29-30).

Частиною 5 статті 136 ЦПК України передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Отже, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Відповідно до практики ЄСПЛ суди при вирішенні справ про встановлення батьківства повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та позивача.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 269/597/17, провадження № 61-36366св18.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що на момент укладення шлюбу з ОСОБА_3 він знав, що вона вагітна, та що батьком дитини є не він, а інший чоловік.

Реєстрація народження малолітнього ОСОБА_6 здійснювалась у той час, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вже перебували у зареєстрованому шлюбі, тому їх зазначено у актовому записі про народження дитини як його батьків.

Отже, на момент укладення шлюбу та народження дитини ОСОБА_1 був обізнаний, що він не є її батьком, що ним не заперечується. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, він не міг не знати, що буде записаний батьком дитини, народженої у такому шлюбі, якщо не висловить своїх заперечень та ними з ОСОБА_3 не буде подано заяву про інше.

Так, чинним законодавством передбачено для подружжя можливість подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка батьком дитини (частина 3 статті 122 СК України).

Пунктом 19 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини (додаток 4), а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. У цьому разі державна реєстрація народження проводиться у порядку, передбаченому абзацом четвертим пункту 17 цієї глави.

Про подану заяву робиться такий запис у графі "Для відміток" актового запису про народження: "Мати дитини перебуває у шлюбі з ... (прізвище, власне ім`я, по батькові), який згідно із спільною заявою подружжя не є батьком цієї дитини", і обоє з подружжя розписуються в цій графі.

Якщо чоловік, який перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини, не може особисто з`явитись до органу державної реєстрації актів цивільного стану для подання такої заяви, то його заява, яка підтверджує, що він не є батьком дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, може бути подана через представника або надіслана поштою. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності.

Будучи обізнаним про те, що ОСОБА_6 не є його рідним сином, ОСОБА_1 жодних заперечень щодо реєстрації себе батьком дитини, народженої у шлюбі, не висловлював. Із заявою про невизнання ОСОБА_1 батьком дитини подружжя до органу державної реєстрації актів цивільного стану не зверталось.

Таким чином, враховуючи, що на час реєстрації ОСОБА_1 батьком ОСОБА_6 йому було відомо, що він не є біологічним батьком цієї дитини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, крім іншого, правильно послався і на статтю 136 СК України.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті позовних вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат у справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року.