СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1837/18

пр. № 2/759/5506/20

16 вересня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2018 р. позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості у розмірі 72879 грн 16 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1762 грн 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 які в ній проживають та користуються послугами, що надаються позивачем, однак відповідачі не в повному обсязі та несвоєчасно сплачують квартплату, та плату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 25).

22.11.2018 заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 72879 (сімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень) 16 коп. та судовий збір по справі у розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім гривень) 33 коп. з кожного (а.с. 33, 34).

21.05.2020 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2018 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 61, 62).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 86).

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 67-71).

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 №212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани» (а.с. 6-12).

Відповідно до п. 4.2.1. статуту позивача, предметом діяльності підприємства є: управління та обслуговування жилого та нежилого фонду при будинкових територій виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та неналежного нерухомого майна в установленому порядку.

4.2.5. здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів та заборгованості за отримання послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, електропостачання та водовідведення.

Відповідно до ордеру на житлове приміщення №1442 від 18.10.1971 за адресою: АДРЕСА_1 був виданий ОСОБА_4 на право заняття житлової площі (а.с. 13).

Як вбачається із відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у м. Києві відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-24).

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2011 по 28.02.2015 розмір заборгованості перед КП «Дирекція з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» складає 72879 грн 16 коп. з яких: основна сума заборгованості 52623 грн 38 коп.; інфляційні нарахування 14810 грн 85 коп.; 3 % річних 5444 грн 93 коп. (а.с. 14-16).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Слід зазначити, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом у лютому 2018 року в якому просить стягнути суму боргу за період з 01.01.2011 по 28.05.2015.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому з приводу стягнення періодичних платежів, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Верховний Суд України роз`яснив у постанові від 22.03.2017 по справі №761/12553/15-ц що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, частково сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежі) то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Матеріали справи не містять доказів визнання відповідачами суми заборгованості, а тому вбачається, що позивачем пропущено строк позовної давності, при цьому в матеріалах справи наявна ухвала суду, якою позивачу відмовлено у видачі судового наказу з огляду на те, що спірна заборгованість за житлово-комунальні послуги утворилася поза межами строків позовної давності, однак позивачем не вказано причин пропущення ним строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 09.02.2018, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Керуючись ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ; ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України ; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 16.09.2020.