Постанова

Іменем України

15 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 463/1056/16-ц

провадження № 61-21927св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , приватний нотаріус Грищенко Наталі Олександрівна,

третя особа - Львівська місцева прокуратура № 1,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гривняком Володимиром Мирославовичем, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року в складі судді Шеремети Г. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Грищенко Н. О., який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати недійсною та скасувати довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О. від 04 грудня 2014 року, зареєстровану в реєстрі за № 3582, видану ОСОБА_2 на представлення її прав та інтересів;

- скасувати відомості в Єдиному реєстрі довіреностей про видачу ОСОБА_2 довіреності від 04 грудня 2014 року, зареєстровану в реєстрі за № 3582.

Позов мотивований тим, що в провадженні Личаківського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 44040991 про стягнення з неї на користь відповідача 476 122 грн вартості отриманого за договором майна.

04 грудня 2014 року ОСОБА_2 видана довіреність на вісьмох осіб для представлення її інтересів, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О., та зареєстровану в реєстрі за № 3582.

На підставі вказаної довіреності в рахунок погашення заборгованості в розмірі 476 122 грн постановою державного виконавця від 29 січня 2016 року передано стягувачу у виконавчому провадженні № 44040991 нереалізоване майно боржника.

Позивач вказувала, що відповідач не могла видати оспорювану довіреність, оскільки під час судового процесу жодного разу не цікавилась його розглядом.

Крім того, посилаючись на те, що в довіреності від 04 грудня 2014 року відсутній підпис ОСОБА_2 , яка, на думку позивача, давно померла, оскільки знята з реєстрації за місцем свого проживання, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, витребувавши відповідні докази, виходив з того, що відсутні відомості про смерть відповідача, а зняття останньої з реєстрації не пов`язане з її смертю.

Аналізуючи правомірність видачі оспорюваної довіреності, місцевий суд врахував, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О. під час посвідчення такої довіреності встановлено дієздатність ОСОБА_2 , яка внаслідок хвороби та похилого віку не могла власноручно підписати правочин, а тому підпис за її дорученням відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України було вчинено ОСОБА_4 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , залишено без задоволення, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гривняк В. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив питання усвідомлення відповідачем значення своїх дій та можливість керувати ними під час видачі довіреності від 04 грудня 2014 року. З огляду на вказане були наявні підстави для задоволення клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у її проведенні та задоволенні відповідного клопотання.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У травні 2020 року представник ОСОБА_3 - адвокат Найда І. А. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що позивач, вважаючи, що її права в ході проведення виконавчого провадження були порушені, звернулась до суду з скаргою на дії державного виконавця, за результатами розгляду якої постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року скаргу залишено без розгляду, оскільки подання боржником скарги на рішення та дії державного виконавця не може забезпечити відновлення порушених прав на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення.

У червні 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гривняк В. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що доводи, викладені представником відповідача у відзиві, є надуманими та не стосуються предмету спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 04 грудня 2014 року ОСОБА_2 видала довіреність на вісьмох осіб для представлення її інтересів, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О., та зареєстровану в реєстрі за № 3582.

З відомостей, які містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян від 21 грудня 2017 року, за період з 20 грудня 2008 року актового запису про смерть ОСОБА_2 не виявлено.

З відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте 23 липня 2014 року на підставі рішення суду знята з реєстрації в м. Одесу.

Згідно відомостей Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова та Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова відповідач ОСОБА_2 на обліку не перебуває.

19 січня 2018 року ОСОБА_2 видала нову довіреність на вісьмох осіб для представлення її інтересів, посвідчену державним нотаріусом П`ятої львівської державної нотаріальної контори, та зареєстровану в реєстрі за № 3-119.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційних скарг) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

У пунктах 5-6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 з наступними змінами передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що на час ухвалення рішення в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні відомості про смерть ОСОБА_2 , яка була знята з реєстрації по АДРЕСА_1 на підставі рішення суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Також суди попередніх інстанцій, досліджуючи питання правомірності видачі оспорюваної довіреності від 04 грудня 2014 року, встановили дотримання приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О. вимог чинного законодавства під час її посвідчення, обгурнтовано виходили з того, що ОСОБА_2 внаслідок хвороби та похилого віку не могла власноручно підписати правочин, а тому підпис за її дорученням було вчинено ОСОБА_4 , що відповідає положенням частини четвертої статті 207 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При цьому питання недійсності довіреності з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, судом першої інстанції не досліджувалось, оскільки в позовній заяві позивач не вказував таку підставу для задоволення позову, а звернувшись у червні 2017 року із заявою про зміну підстави позову, пропустила визначений частиною третьою статті 49 ЦПК України строк, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гривняком Володимиром Мирославовичем, залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов