Справа № 683/3332/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Цішковського В.А.

з участю: секретаря Крупської В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Старокостянтинів справу № 686/3332/19, № 2/686/446/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати його таким, що втратив право на жиле приміщення в належній їй квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 із 4 липня 2001 року. В даний час їй стало відомо, що в квартирі зареєстрований відповідач, який їй не відомий та який не користувався жилим приміщенням з моменту купівлі квартири. Останнього позивачці вдалось відшукати, однак відповідач відмовився знятися з реєстраційного обліку. Позивачка посилається на те, що вона не має можливості оформити субсидію та вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, не надав відзиву на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба.

Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно укладеного договору купівлі-продажу серії АЕВ № 025826 від 04 липня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В означеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. Якщо причини поважні, суд може продовжити пропущений строк.

Отже, позивачкою не надано доказів, які б вказували на відсутність відповідача у вищезазначеній квартирі понад встановлені строки, тобто більше року без поважної причини.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, ОСОБА_1 не надала доказів щодо причин відсутності ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя