Справа № 715/1328/20
Провадження № 2/715/392/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В..

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники процесу:

представник позивача ОСОБА_1 , Марфюк В.Т.

відповідач ОСОБА_2

представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям,-

В С Т А Н О В И В:

Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 у період з 01 квітня 2014 року по 01 вересня 2016 року отримувала державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім`ї, не маючи права на таку допомогу, так як у володінні малозабезпеченої сім`ї відповідача ОСОБА_2 є два житлові будинки загальною площею 144.8 кв.м., що на 29.3 кв.м перевищує норми, встановлені ст. 7 Закону №1768-111, тобто перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю.

Вказує на те, що ОСОБА_2 призначено державну соціальну допомогу з порушенням вимог ст. 7 Закону №1768-111, що призвело до зайвого нарахування та виплати вказаної допомоги за період з січня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму 103 842,41 грн., частково яку з відповідача було стягнуто.

Зважаючи на викладене просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької РДА Чернівецької області переплачену суму допомоги у розмірі 85 846,19 грн. та судовий збір у сумі 2102,00 грн.

09 липня 2020 року представник відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направив до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 не діяла умисно та не намагалася приховати своє право власності на будинок. Зокрема, зазначав, що подаючи документи на призначення допомоги в 2014 році, відповідачкою було надано копію рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 липня 2006 року у справі №2-513 2006, за яким вона набула 1/2 частку права власності у житловому будинку що у АДРЕСА_1 , площею 60,8 кв.м. Також вказував на те, що право власності на іншу 1/2 частину вказаного будинку відповідачка набула за договором довічного утримання тільки 05.09.2019 року, після внесення відомостей до реєстру прав власності. Окрім того, посилається на те, що позивачем пропущений встановлений законом трьох річний строки позовної давності, оскільки він дізнався про порушення свого права ще у 2016 році, а позов до суду направив лише у 2020 році.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 підтвердили обставини викладені в позовній заяві, вказали, що ОСОБА_2 умисно не повідомила про наявність у неї житлового будинку, що призвело до безпідставного нарахування відповідачу соціальної допомоги. Щодо посилання ОСОБА_2 на пропущення строків позовної давності, вказали, що строк звернення до суду ними попущено не було, оскільки з відповідачки в рахунок переплати стягувалися кошти із призначеної їй допомоги протягом періоду з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року. Просили суду позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що в 2014 році при подачі документів на отримання соціальної допомоги, вона також подала рішення Глибоцького районного суду та договір довічного утримання, згідно яких за нею визнавалося право власності на житловий будинок, однак в управлінні праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області їй сказали не вказувати вказані дані в декларації, а записати лише земельну ділянку. А у 2016 році їй повідомили що нею у декларації не вказано наявність іншого будинку. Також вказувала, що декларацію за 2016 рік заповняла не вона. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні вказали, що відповідачка подавала всі відповідні документи та нічого умисно не приховувала. Окрім того, право власності за договором довічного утримання за ОСОБА_2 набула лише 05 вересня 2019 року. Також посилалися на пропущення строку позовної давності, тому просили суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога, допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Порядок надання такої допомоги регламентується статтею 4 цього Закону, якою, зокрема, передбачено, що до заяви про надання державної соціальної допомоги, яка подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради, додаються: документ, що посвідчує особу, довідка про склад сім`ї, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї, довідка про наявність та розмір земельної частки (паю), довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

Призначення і виплата допомоги здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №250 від 24.02.2003 року, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

Згідно ст.4 Закону та п.6 Порядку, для отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення заяву про призначення державної соціальної допомоги, у якій дає згоду сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідно для обчислення розміру допомоги.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім`ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

У відповідності до п.2 ч.1, ч.4 ст.7 Закону, державна соціальна допомога не призначається у випадку, коли з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування. Якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

Відповідно до ст.13 Закону контроль за правильністю надання державної соціальної допомоги та використання коштів Державного бюджету України, спрямованих на надання державної соціальної допомоги, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, безпосередньо та через керівника та уповноважених ним осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно зі статтею 7 Закону, державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або така припиняється, зокрема, у випадку, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв.м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю.

Аналогічне за змістом положення міститься й у п.10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року (далі - Порядку).

Відповідно до пункту 28 Порядку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Судом встановлено, що на підставі заяв, довідок про доходи та декларації про доходи та майновий стан, сім`ї відповідачки ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_2 було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.01.2014 року по 30.11.2016 рік.

Відповідно до довідок про склад сім`ї, виданих Кам`янською сільською радою, малозабезпечена сім`я ОСОБА_2 складається із 5 осіб.

В декларації про доходи та майновий стан (Розділ 3 «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї зареєстрованих у приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї зареєстрованих у приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають (дружина, чоловік, неповнолітні діти») ОСОБА_2 зазначено про наявність у власності її сім`ї будинку у АДРЕСА_2 площею 132 кв.м.

Разом з тим, становлено, що у власності відповідачки на час подання декларації перебував також будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею 60.8 кв.м., 1/2 частка належала відповідачці на підставі рішення суду від 03.07.2006 року, інша 1/2 частка на підставі договору довічного утримання, укладеного 30.05.2008 року.

Таким чином у володінні малозабезпеченої сім`ї відповідачки ОСОБА_2 на час призначення допомоги перебувало два житлові будинки загальною площею 144,8 кв.м., що на 29,3 кв.м. перевищувало норму, встановлену ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», тобто перевищувала на 21 кв.м на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю, що призвело до зайвого нарахування та виплати соціальної допомоги за період з січня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму 103 842,41 грн.

Протягом липня-вересня 2016 року в Управлінні праці та соціального захисту населення Глибоцької РДА фінансовою інспекцією в Чернівецькій області проводилася перевірка. В результаті перевірки виявлено, порушення вимог абз. 3 ст. 7 Закону № 1768 та Постанова № 250 при призначенні соціальної допомоги відповідачу ОСОБА_2 .

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що документи для призначення його довірительці допомоги подавалися не нею, а представником сільської ради.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1768-ІІІ (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

Судом в становлено, що відповідачка надавала, передбачений ст. 4 вказаного Закону пакет документів, для призначення допомоги, уповноваженому працівнику сільської ради. Зокрема, на дані обставини вказувала сама відповідачка. Однак, всі документи заповнювалися нею власноручно.

У поданих ОСОБА_2 деклараціях в період 2014-2016 року, зазначено, що вказана особа ознайомлена із приміткою про те, що у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан членів сім`ї у призначенні допомоги буде відмовлено або припинено її виплату. Про що остання була ознайомлена, так як поставила свій підпис на бланку кожної декларації.

Безпідставним на думку суду також є посилання представників відповідачки на те, що в третьому розділі декларації про доходи і майновий стан від 17 травня 2016 року, почерк рукописного тексту не належить ОСОБА_2 , оскільки вони не підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє також посилання представників відповідачки на застосування строку позовної давності, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 була ознайомлена з результатами ревізійної перевірки.

15.09.2016 року ОСОБА_2 подала заяву до Управління праці, в якій просила виявлену переплату у 100% розмірі стягувати до повного погашення заборгованості.

30.03.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Управління з іншою заявою де просила заяву від 15.09.2016 року залишити без розгляду.

Згідно п.28 Постанови № 250 у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті.

З 01.04.2017 року відповідачці ОСОБА_2 була призначена допомога, як малозабезпеченій сім`ї і через кожні 6 (шість) місяців поновлювалася подача документів. Тому призначена допомога виплачувалася з утриманням 20 відсотків суми, що підлягала виплаті.

31.08.2017 року ОСОБА_2 була подана заява про отримання довідки про нарахування і виплату ДСД за період 01.04.2017 по 31.08.2017 р.р. де було зазначено про утримання 20 відсотків суми, що підлягає виплаті. Вона не заперечувала проти утримання 20 відсотків суми, що підлягає виплаті. Тому, Управління щомісячно стягувало 20 відсотків суми, що підлягало виплаті на погашення заборгованості за надміру виплачених коштів.

Остання призначена допомога була з 01.04.2019 по 30.09.2019 рік. В жовтні 2019 року відповідачка не подала документи для нарахування та отримання державної соціальної допомоги.

11 березня 2020 року позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення про необхідність сплатити залишок суми надмірну виплачених коштів в сумі 85846,19 гривень, яке остання отримала 16.03.2020 року.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності, оскільки, вищевказані дії відповідачки свідчать про визнання нею свого боргу, що в свою чергу, відповідно до ст. 264 ЦК України, є перериванням перебігу позовної давності.

Не заслуговують на увагу також і посилання представників відповідачки на те, що право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набула лише 05 вересня 2019 року, коли внесено відомості до реєстру прав власності.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули право власності по 1/2 частки житлового будинку у АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 03.07.2006 року. Глибоцьким РБТІ 11.03.2008 року за № 22440403 проведено реєстрацію права власності. Відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частку вказаного майна на підставі договору довічного утримання, укладеного 30.05.2008 року.

Так, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає іншій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до статті 745 ЦК України, договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Право власності на майно, передане по договору довічного утримання, виходячи з визначення поняття цього договору та, враховуючи встановлену законодавством форму, виникає з моменту нотаріального посвідчення договору, а якщо договір підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації.

Встановлено, що договір довічного утримання між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено 30.05.2008 року. Предметом даного договору є 1/2 частка Вказаний договір зареєстровано нотаріусом в реєстрі за № 1830 в день укладення договору 30.05.2008 року. Крім того, Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано за № 22440403 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 червня 2008 року, про що зроблено відмітку на вказаному договорі.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_2 набула право власності 1/2 частку житлового будиноку у АДРЕСА_1 26 червня 2008 року.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Встановлено, що заявником було надано невірну інформацію про майновий стан, а саме у володінні малозабезпеченої сім`ї ОСОБА_2 є два житлові будинки загальною площею 144.8 кв.м., що на 29.3 кв.м перевищує норми, встановлені ст. 7 Закону №1768-111. Внаслідок чого були надмірно виплачені кошти в сумі 103 842 гривні 41 копійок за період з січня 2014 року по вересень 2016 року.

У добровільному порядку надмірно виплачену соціальну допомогу відповідачка не повернула.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 було надано недостовірні відомості щодо наявного у неї права власності на житловий будинок. Вказана невідповідність є наслідком недобросовісних дій відповідачки. При призначенні та обрахунку державної соціальної допомоги.

Внаслідок надмірно отриманої державної допомоги, державі заподіяно шкоду на суму зайво виплаченої державної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 85 846 грн. 19 коп., а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, керуючись ст. ст.3,8,10, 11,15, 60,61, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215,224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає по АДРЕСА_2 на користь Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації, , місцезнаходження: смт. Глибока, вул. Привокзальна № 6, 85 846 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 19 копійок в рахунок надмірно виплаченої соціальної допомоги та 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.10.2020 року.

Суддя