КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

представника позивача Шпортило Я.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені в його інтересах адвокатом Шпортило Ярославом Івановичем, який діє на підставі довіреності, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору і стягнення коштів, та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та прийняти роботи,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 19.09.2016 року між сторонами було укладено договір № 30, відповідно до п. 1.1 якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виконання робіт по розробці проекту «Розумного будинку» для квартири АДРЕСА_1 , а позивач, у свою чергу - прийняти та оплатити їх вартість.

Разом з тим, зазначав, що, незважаючи на повне виконання ним своїх зобов`язань за договором, а саме: оплату вартості робіт у розмірі 53 000 грн. 00 коп., відповідач порушив строки виконання робіт, які визначено п. 3.1 договору та додатком до договору № 1 від 19.09.2016 року.

За вказаних обставин, а також враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив суд: визнати договір № 30 від 19.09.2016 року розірваним з 08.12.2017 року; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь суму основного боргу у розмірі 53 000 грн. 00 коп., неустойку (пеню) у розмірі 20 330 грн. 22 коп., 3 % річних у розмірі 2 217 грн. 29 коп., втрати від інфляції у розмірі 10 374 грн. 29 коп., пеню згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 809 310 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 26 500 грн. 00 коп.

29.03.2018 року від відповідача ФОП ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов, відповідно до якого він просив суд зобов`язати ОСОБА_3 прийняти роботи з розробки проекту «Розумного будинку» для квартири за адресою: АДРЕСА_2 , які виконані ФОП ОСОБА_1 за договором № 30 від 19.09.2016 року, укладеного між сторонами, шляхом підписання ОСОБА_3 акту прийому-передачі виконаних робіт від 06.11.2016 року за договором № 30 від 19.09.2016 року.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовано тим, що згідно з п.п. 1.1 договору ФОП ОСОБА_1 , як підрядник, прийняла на себе зобов`язання виконати роботи на користь ОСОБА_3 (замовника) по розробці проекту «Розумний будинок» для квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до додатку № 1 Технічне завдання до договору проект «Розумний будинок» квартири позивача повинен містити наступне: керування освітленням; керування електроприводами; клімат-контроль; безпека; Wi-Fi; ТВ; мультирум; SIP телефонія для дому; «Intercom». Строк виконання проекту «Розумний будинок» визначено сторонами до 05.11.2016 року.

При цьому, відповідач у зустрічному позові вказує, що ним у чіткій відповідності виконані роботи в строк та 07.11.2016 року передано позивачу проект «Розумний будинок», на підставі якого останній 07.11.2016 року уклав з іншим підрядником - ФОП ОСОБА_4 договір № 62 на реалізацію проекту «Розумний будинок», а саме: на виконання електро- та слаботочних мереж.

Крім того, виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 30 щодо складання проекту підтверджується й електронним листуванням між сторонами, відповідно до якого вбачається, що під час виконання робіт за договором № 62 від 07.11.2016 року позивач просив внести зміну до проекту «Розумний будинок» на його особисті побажання.

Разом з тим, позивач за зустрічним позовом зазначав, що у грудні 2017 року він отримав претензію ОСОБА_3 від 01.12.2017 року, у зв'язку з чим підготував акт прийому-передачі робіт за договором та 22.12.2017 року надіслав ОСОБА_3 проект «Розумний будинок» на адресу останнього.

За вказаних обставин, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним зустрічним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено (т. 2, а.с. 107-110).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, а також неповне з'ясування обставин справи, просить рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить залишити рішення без змін.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що підписавши 07.10.2016 року Додаткову угоду № 1 до Договору № 30 від 19.09.2016 року ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 зафіксували момент прийняття та погодження проекту «Розумний будинок» ОСОБА_3 , адже в тексті вказаної Додаткової угоди жодним чином не йдеться про відповідну домовленість сторін.

При цьому, зазначає, що ані умовами Договору № 30 від 19.09.2016 року, ані Додатковою угодою № 1 до Договору № 30 не передбачено, що приймання-передача проекту «Розумний будинок» відбувається під час укладення між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 . Договору № 31 від 07.10.2016 року.

Також, зауважує, що факт підписання ним Договору № 62 від 07.11.2016 року з ФОП ОСОБА_4 свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про фактичне виконання відповідачем проекту «Розумний будинок» у встановлений Договором № 30 строк та його прийняття позивачем 05.11.2016 року, як помилково зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні (т. 2, а.с. 113-118).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.07.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 2, 129, 130).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 133, 134).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині незадоволених первісних позовних вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржено, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.09.2016 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 30, згідно з п. 1.1 якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виконання робіт по розробці проекту «Розумний будинок» для квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язався прийняти роботи та оплатити їх вартість.

При цьому, додатком № 1 до договору № 30 від 19.09.2016 року визначено технічне завдання: керування освітленням; керування електроприводами; клімат-контроль; безпека; Wi-Fi; ТВ; мультирум; SIP телефонія для дому; «Intercom», а також строк виконання вказаних завдань, зокрема: всі плани повинні бути виконані відповідачем у строк до 01.10.2016 року, а заключні креслення - у строк до 05.11.2016 року.

Так, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що, незважаючи на повне виконання ним своїх зобов`язань за договором, а саме: оплату вартості робіт у розмірі 53 000 грн. 00 коп., відповідач порушив строки виконання робіт, які визначено п. 3.1 договору та додатком до договору № 1 від 19.09.2016 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що під час виконання договору № 30 від 16.09.2016 року сторонами 07.10.2016 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 30 від 16.09.2016 року, відповідно до якої сторони домовилися викласти зміст пункту п. 4.3 договору № 30 від 16.09.2016 року у наступній редакції: «При укладенні замовником договору на поставку обладнання для системи «Розумний Будинок» та здійснення робіт з програмування та запуску в експлуатацію системи «Розумний Будинок» в квартирі замовника з ФОП ОСОБА_4 , сума в розмірі 20 000 грн. 00 коп. повертається.

Отже, цією додатковою угодою сторони зафіксували момент прийняття і погодження проекту «Розумний будинок» певною дією, а саме укладенням договору на поставку обладнання для системи «Розумний Будинок» та здійснення робіт з програмування та запуску в експлуатацію системи «Розумний Будинок» в квартирі замовника з ФОП ОСОБА_4

07.10.2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір № 31, умовами якого визначено порядок поставки товару щодо проекту «Розумний Будинок», технічне завдання якого визначено проектом до договору № 30 від 19.09.2016 року.

07.11.2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір № 62, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 зобов`язався здійснити поставку обладнання для системи «Розумний Будинок» в пункт монтажу та виконати і здати позивачу (замовнику) згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт наступну роботу, а саме: програмування, пусконалагоджувальні роботи; здійснити роботи з програмування та запустити в експлуатацію «Розумний Будинок» в квартирі позивача (замовника). Згідно з п. 1.5 вказаного договору технічне завдання системи «Розумний Будинок» визначається проектом договору № 30 від 19.09.2016 року.

При цьому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2018 року у справі № 757/75106/17-ц встановлено, що на виконання умов договору № 62 від 07.11.2016 року позивач оплатив вартість матеріалу та вартість робіт.

За вказаних обставин, оскільки здійснювати роботи з програмування пусконалагоджувальні роботи, роботи з запуску в експлуатацію «Розумний Будинок» в квартирі позивача (замовника) неможливо без погодження проектної документації, яку в даному випадку виконував відповідач ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правильним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, уклавши 07.11.2016 року договір № 62, позивач прийняв роботи за договором № 30 від 16.09.2016 року.

Крім того, як вже зазначалося, граничний строк виконання робіт за договором № 30 від 19.09.2016 року є 05.11.2016 року, що припадає на суботу та є неробочим днем.

Тобто, відповідно до положень ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім строком виконання за договором є 07.11.2016 року - перший за ним робочий день.

Відтак, враховуючи те, що договір № 62 був укладений 07.11.2016 року, відповідач ФОП ОСОБА_1 вважається такою, що не порушила строк розробки та передачі проекту «Розумний Будинок» позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ані підписання 07.10.2016 року Додаткової угоди № 1 до Договору № 30 від 19.09.2016 року та Договору № 31, ані підписання Договору № 62 від 07.11.2016 року , не можуть свідчити про належне виконання ФОП ОСОБА_1 своїх обов`язків за Договором № 30 від 19.09.2016 року, колегія суддів відхиляє, оскільки, враховуючи вищевстановлені обставини справи, позивач міг укласти договір на поставку обладнання для системи «Розумний Будинок» та здійснення робіт з програмування та запуску в експлуатацію системи «Розумний Будинок» лише після відповідного погодження та виконання проекту.

Натомість, як вірно зазначив суд першої інстанції, саме про собі не підписання акту прийому-передачі проекту «Розумний Будинок», на чому також наголошує апелянт у своїй апеляційній скарзі, не є доказом невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 30 від 19.09.2016 року, оскільки належне виконання зобов`язань за договором підтверджується іншими доказами в їх сукупності, а саме: укладенням договору № 62 від 07.11.2016 року ФОП ОСОБА_4 щодо реалізації проекту «Розумний Будинок», оплатою позивачем вартості товарів та робіт на виконання умов цього договору, укладенням договору № 31 від 07.10.2016 року з ФОП ОСОБА_4 щодо поставки обладнання для цього проекту.

Таким чином, встановивши факт виконання відповідачем умов договору № 30 від 19.09.2016 року, та, як наслідок, факт припинення договору у зв`язку з його фактичним виконанням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог про розірвання договору підряду та про стягнення коштів.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені в його інтересах адвокатом Шпортило Ярославом Івановичем, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору і стягнення коштів, та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та прийняти роботи, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська