справа № 278/2268/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк",

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із вимогами в рамках Закону України "Про захист прав споживачів" і просив суд ухвалити рішення, яким вважати, що кредитний договір між сторонами припинений, визнати неправомірними дії банку щодо нарахування відсотків по кредитному договору та зобов`язати відповідача скасувати нараховані відсотки за користування кредитом. В обґрунтування заявленого позивачем зазначено, що згадувані дії банку вчинені поза межами строку дії кредитного договору та строку позовної давності, а тому дії відповідача є протиправними. Строк дії договору припинився у зв`язку із наявністю рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і заперечень щодо такого порядку розгляду справи від сторін не надходило.

Відповідач направив відзив на позов, яким просив відмовити у задоволення заявлених вимог у зв`язку із їх безпідставністю.

Проаналізував позиції сторін, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

Між сторонами укладено кредитний договір, яким визначено, що банк зобов`язується передати гроші з 15 серпня 2007 року, а позичальник їх повернути до 14 серпня 2027 року (п. 7.1. договору). Загальна сума кредиту становила 41 160 доларів США із сплатою щомісячно відсотків за користування коштами та в разі невиконання зобов`язань штрафні санкції. Мета отримання кредиту придбання житла (а.с.7-12).

В 2019 році банк звертався до суду із позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. На час звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості існувала заборгованість у розмірі 30 203,45 доларів США. Банк, звертаючись із таким позовом, заявив вимоги до позичальника в сумі 24 917,68 доларів США (а.с.14-15).

Рішенням суду від 10 квітня 2019 року вимоги банку задоволені у повному обсязі і наразі триває відповідне виконавче провадження (а.с.16-20).

Позивач має у відповідача крім заборгованості із згадуваного кредитного договору непогашені зобов`язання за картковим рахунком (а.с.21).

Листом від 7 серпня 2020 року банк повідомив позивача про те, що відсутні підстави для припинення згадуваного кредитного договору. Разом з тим, на час звернення банком до суду із зазначеним позовом існувала певна сума заборгованості (а.с.24-25).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII).

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що банк та відповідач у справі не має права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, оскільки, на думку заявника, сплив строк дії кредитного договору.

Так, умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено його строк до 14 серпня 2027 року (пункт 7.1.).

Дострокового перенесення строку закінчення зобов`язань передбаченого положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України не відбувалось, адже банком не пред`являлось вимог про дострокове повернення частини позики, що залишалась. Щонайменше, іншого суду за наданими сторонами матеріалами встановити не представилось можливим.

Рішення суду від 10 квітня 2019 року стосувалось не усієї наявної заборгованості позичальника перед банком, що лишалась, а лише її частини. За таких обставин на переконання суду, відсутні підстави стверджувати про застосування положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Наведені позивачем правові висновку, суд вважає, не застосовуються до даних правовідносин, оскільки згадувані рішення стосувались випадків, де перебіг строку дії договору закінчився.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення виготовлене 15 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян