Провадження № 2/219/950/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Єлісеєвої С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позову зазначив, що вонає власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.2006 року, в якій, також зареєстрована подруга ОСОБА_2 , яка у вищевказаній квартирі з липня 2014 року не проживає та місце її фактичного проживання не відомо. Відповідач добровільно з реєстрації не знімається, у зв`язку із чим позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та позбавлена можливості отримати житлову субсидію. Тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом.
Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, не з`явилась. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу без її участі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі обставини.
Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13156395 від 09.01.2007 ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.2006 року, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
У зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як знайома (а.с.25), яка за вказаною адресою не проживає з 01 липня 2014 року, місце її знаходження невідомо, що підтверджують сусіди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.26).
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Отже, ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, в квартирі не проживає, реєстрація її місця проживання створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому, вона вважається такою, що втратила право користування житлом.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 150 ЖК УРСР, ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. ст. 81, 263-265, 281-282 ЦПК України суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Любчик