Провадження №22-ц/824/4327/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про встановлення часткової нікчемності правочину,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення часткової нікчемності укладеного між сторонами іпотечного договору від 07.07.2006 р., зокрема щодо застереження про задовлення вимог іпотеко держателя. Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації на підставі застереження в іпотечному договорі права власності на предмет іпотеки - нежитлові приміщення з №1 по №20 (групи приміщень №20) (в літері «А») на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року заяву про застосування заходів забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї скарги зазначив, що суд при вирішенні питання про забезпечення позову не здійснив належної оцінки доводів заявника, оскільки позивач, маючи велику заборгованість за кредитом, намагається даним позовом не захистити своє порушене право, а уникнути відповідальності за невиконання зобов`язань, при цьому порушує право відповідачів на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Судом не взято до уваги, що майно, на яке накладений арешт, є іпотечним майном. З наведених підстав просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Свої доводи щодо оскарження ухвали суду першої інстанції апелянт переважно обґрунтовував недоведеністю та безпідставністю з його точки зору позовних вимог. На думку апелянта подання позивачем заяви про забезпечення позову є зловживанням процесуальними правами, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову не відповідає тій цілі, для якої такій захід слугує, а спрямований лише на порушення прав апелянта.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи мають забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. Не заперечує наявність та реальність такого спору й сам апелянт у своїй апеляційній скарзі. При цьому застосований судом першої інстанції захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом є саме оскарження тієї частини правочину, яка дозволяє іпотекодержателю набути право власності на іпотечне майно. Крім того застосовані заходи забезпечення позову стосуються лише іпотечного майна, а судом встановлена заборона на вчинення не будь-яких реєстраційних дій, а лише таких, які можуть бути вчинені на підставі договору, що є предметом оскарження у справі. В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову були дотримані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про належність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько