Дата документу 07.10.2020 Справа № 331/3707/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/3707/19 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/2293/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Дошкільного навчального закладу (Ясла Садок) комбінованого типу № 81 «Бірюсинка» (ДНЗ № 81) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ДНЗ (Ясла Садок) комбінованого типу № 81 «Бірюсинка» (ДНЗ № 81) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що у червні 2019 року вона звернулась письмово до Дошкільного навчального закладу (Ясла- Садок) комбінованого типу № 81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81) про зарахування до дитячого садочка її малолітньої дитини ОСОБА_3 надіславши необхідні для цього документи, а саме: заяву про зарахування дитини до освітнього закладу, копію свідоцтва про народження та медичну довідку форми 063.

13 червня 2019 року відповідач своїм листом № 01.02-10/134 повідомив їй про те, що його документи були прийняті та зареєстровані за №144/01-05. У листі звернено увагу про необхідність надання оригіналу довідки форми 063 та на те, що відповідно до довідки дільничного лікаря від 17 квітня 2019 року дитина не має права відвідувати дошкільний навчальний заклад.

ОСОБА_1 повторно надіслала пакет документів до ДНЗ № 81 з відповідним оригіналом довідки, на що 27 червня 2019 року відповідач своїм листом №01.02-10/151 повідомив її про те, що документи були прийняті та зареєстровані за №149/01-05. В листі також було зазначено, що відповідно до довідки дільничного лікаря від 17 квітня 2019 року дитина немає права відвідувати дошкільний навчальний заклад, а отже, пославшись на ст. 15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», де зазначено, що дітям, які не отримали профілактичні щеплення відвідувати дитячі заклади не дозволяється. Зарахування дитини ОСОБА_3 до дошкільного освітнього закладу не відбулося.

15 липня 2019 року відповідач повторно листом 01-02.10/160 підтвердив, що ОСОБА_3 не може бути зарахований до дошкільного освітнього закладу через відсутність у нього відповідних щеплень.

Позивач зазначала, що відповідно до медичної довідки КНП «ЗЦПМСД» №1 ОСОБА_3 здоровий, ЗДО відвідувати може при наявності щеплень. Для підтвердження діагнозу, що дитина є абсолютно здоровою та може відвідувати дитячі заклади, ОСОБА_1 звернулася до незалежного Центру Педіатрії «Здорове дитинство», де її була видана відповідна і медична довідка про те, що ОСОБА_4 здоровий та дитячий садок відвідувати може.

ОСОБА_1 вказувала, що медична довідка Центру Педіатрії «Здорове дитинство» повністю відповідає зазначеним вимогам та Відповідач має приймати саме її до уваги. Однак, із даною медичною довідкою відповідач не прийняв ОСОБА_3 до дитячого садочка. Натомість інформація про щеплення не повинна міститися у довідці для зарахування до дитячого закладу, оскільки інформація о щепленнях повинна знаходиться у формі 063/0 «Карта профілактичних щеплень». Таким чином позивач вважає, що медична довідка КНП «ЗЦПМСД» №1 видана з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки містить в собі допис, який не повинен бути, зайву інформацію, конфіденційну інформацію, яка є медичною таємницею.

Бездіяльність відповідача щодо не зарахування дитини - ОСОБА_3 є незаконною та такою, яка порушує конституційні права дитини на освіту закріплених в ст. 53 Конституції України. ЗУ «Про освіту» також гарантує безумовний доступ до освіти будь-кому, тоді як ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» обмежує такий доступ до дитячих закладів.

ОСОБА_1 зазначала, що в даному випадку повинен застосовуватися спеціальний, профільний закон, тобто ЗУ «Про освіту», оскільки мова йде про гарантування права дитини саме на освіту.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність директора Дошкільного навчального закладу (Ясла- Садок) комбінованого типу №81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81) щодо неприйняття малолітнього ОСОБА_3 до Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) комбінованого типу №81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81) протиправною; зобов`язати директора Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) комбінованого типу №81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81) прийняти малолітнього ОСОБА_3 до Дошкільного навчального закладу (Ясла- Садок) комбінованого типу №81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81); стягнути із Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) комбінованого типу №81 «Бірюсинка» (ДНЗ №81) на її користь судові витрати у розмірі 11000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що керівництво Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 81 «Бірюсинка» діяло у відповідності до норм чинного законодавства України, адже у силу приписів статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до навчального закладу не може бути прийнято дитину без проведення відповідного медичного обстеження та надання висновку лікарсько-консультативної комісії (у разі відсутності у дитини обов`язкових щеплень) про можливість відвідування дошкільного навчального закладу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на недотримання судом першої інстанції принципу рівності перед законом, наявність в оскаржуваному рішенні грубої форми дискримінації дітей, неправильне трактування норм чинного законодавства та практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржниця зазначає, що посилання суду першої інстанції на ст. 15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» є помилковим, оскільки дана стаття передбачає заборону дітям, які не отримали профілактичних щеплень, саме відвідування дитячих закладів, в той час, коли їй відмовили у прийнятті дитини до навчального закладу. Натомість, в Україні відсутній будь-який законодавчий акт, який передбачає неможливість прийому дитини до освітнього закладу, оскільки такий буде грубим порушенням ст. 53 Конституції України.

Скаржниця зазначає, що у постанові Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 р. N 305 Київ «Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад, у п. 6, зазначено, що прийом дітей до дошкільного навчального закладу здійснюється керівником протягом календарного року на підставі заяви батьків або осіб, які їх замінюють, медичної довідки про стан здоров`я дитини з висновком лікаря, що дитина може відвідувати дошкільний навчальний заклад, довідки дільничного лікаря про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження. Отже, нею надано всі необхідні документи для прийому дитини в дошкільний дитячий заклад.

Посилання суду на необхідність висновку лікарсько-консультативної комісії є помилковим, оскільки жодним нормативно-правовим актом комісію не наділено повноваженнями надавати такі висновки. Посилання суду першої інстанції на практику Європейського Суду, а саме справу «Соломахін проти України», скаржниця також вважає безпідставним, оскільки вона не стосувалась питань конституційного права освіти дітей. Натомість, у справі К`єльдсен, Буск Мадсен і Педерсен проти Данії, Суд, роз`яснюючи, що будучи наділеними природним зобов`язанням стосовно своїх дітей, заявники-батьки мають пріоритет в забезпеченні їхньої освіти та навчання, вони можуть вимагати від держави поваги до своїх світоглядних переконань, їхнє право поєднується з відповідальністю, яка тісно пов`язана із здійсненням і використанням права на освіту.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, та стягнути з відповідача на її користь 13516,52 грн. судових витрат.

У відзиві ДНЗ № 81 «Бірюсинка» зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Так, в апеляційній скарзі не враховано, що спірні правовідносини підлягають регулюванню положеннями ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», згідно з якими прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі даних медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями. Аналогічна норма передбачена п. 6 Положення про дошкільний навчальний заклад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2003 № 305. Питання про можливість відвідування дитиною освітнього закладу може вирішуватися тільки після прийняття дитини до цього закладу в порядку, передбаченому законодавством. Саме відсутність довідки закладу охорони здоров`я, в якому неповнолітній ОСОБА_3 перебуває під медичним наглядом, про можливість відвідувати освітній заклад стало підставою для правомірної відмови позивачу у прийому її дитини до ДНЗ № 81. Щодо посилань ОСОБА_1 про відсутність нормативних актів, яким передбачені повноваження лікарсько-консультативної комісії надавати висновки про можливість здорової дитини відвідувати навчальні заклади, відповідач посилається на п. 6 розділу 1 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого МОЗ України від 29.11.2002 р. № 434, та ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того, зазначали, що ДНЗ № 81 «Бірюсинка» при вирішенні питання прийому ОСОБА_3 до ДНЗ запропонував позивачу звернутися до територіального відділу освіти Олександрівського району м. Запоріжжя для отримання дошкільної освіти за межами ДНЗ №81, але позивач не скористалась такою можливістю. Отже, твердження, що її дитині було обмежено право на здобуття дошкільної освіти є недоведеним. Просять залишити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2019 року до адміністрації ДНЗ №81 «Бірюсинка» від ОСОБА_1 надійшов лист про прийняття ОСОБА_3 до ДНЗ. До листа ОСОБА_1 додано заяву для зарахування ОСОБА_3 до садка, свідоцтво про народження ОСОБА_3 , медична довідка про стан здоров`я дитини (оригінал), форма 063/0 «Карта профілактичних щеплень (оригінал)» (т. 1 а.с. 40-46).

З відповіді про розгляд вищезазначеного звернення, вбачається, що ДНЗ №81 «Бірюсинка» зазначило, що у довідці дільничного лікаря не має дозволу на відвідування дошкільного закладу (через відсутність у дитини щеплень), як того вимагає норма п. 6 Положення про дошкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2003 р. № 305, згідно якого прийом дітей до дошкільного навчального закладу здійснюється керівником протягом календарного року на підставі заяви батьків або осіб, які їх замінюють, медичної довідки про стан здоров`я дитини з висновком лікаря, що дитина може відвідувати дошкільний навчальний заклад, довідки дільничного лікаря про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження. Також, зазначено, що ОСОБА_1 надана копія Картки профілактичних щеплень (ф. № 063/о), а не оригінал. Роз`яснено, що дитину ОСОБА_1 буде зараховано до ДНЗ за умови надання необхідних документів згідно вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 12-13).

14 червня 2019 року ОСОБА_1 повторно направила до ДНЗ №81 «Бірюсинка» пакет документів про зарахування її дитини до закладу разом з формою № 063/о «Карта профілактичних щеплень» (т. 1 а.с. 47-53).

У письмовій відповіді від 27 червня 2019 року ДНЗ №81 «Бірюсинка» зазначило, що у довідці дільничного лікаря зазначено «ЗДО відвідувати може при наявності щеплень», а щеплення у ОСОБА_3 , згідно календаря профілактичних щеплень відсутні. Роз`яснено ОСОБА_1 , що її дитину буде зараховано до ДНЗ за умови надання необхідних документів, а саме: заяви батьків або осіб, які їх замінюють, медичної довідки про стан здоров`я дитини з висновком лікаря, що дитина може відвідувати ДНЗ, довідки дільничного лікаря про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження. Роз`яснено також, що згідно вимог чинного законодавства батьки можуть обирати альтернативні форми здобуття дошкільної освіти (т. 1 а.с. 14-15).

09 липня 2019 року під час особистого прийому у ДНЗ № НОМЕР_1 «Бірюсинка» ОСОБА_1 надано довідку Центру педіатрії «Здорове дитинство» ТОВ «ФНЕТ-09» від 08 травня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може відвідувати ДНЗ (т. 1 а.с. 17, 56).

У відповіді завідувачу ДНЗ №81 «Бірюсинка», Головний лікар ТОВ «ІНЕТ-09» повідомив, що медичну довідку від 08 травня 2019 року, яка видана ОСОБА_1 з приводу зарахування її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати недійсною, так як була видана педіатром ОСОБА_5 помилково (т. 1 а.с. 57).

Листом від 15 липня 2019 року ДНЗ №81 «Бірюсинка» надано відповідь, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути зарахований до ДНЗ у зв`язку з відсутністю профілактичних щеплень. Зазначено, що довідка Центру педіатрії «Здорове дитинство» ТОВ «ІНЕТ-09» від 08 травня 2019 року вважається недійсною. Роз`яснено ОСОБА_1 про право скористатись альтернативними формами здобуття дошкільної совіти. Детальну інформацію стосовно цього можна отримати у територіальному відділі освіти Олександрівського району (т. 1 а.с. 54).

З акту про розгляд документів, наданих батьками для зарахування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДНЗ №81 «Бірюсинка» від 05 вересня 2019 року вбачається, що комісія вирішила про неможливість зарахування дитини, оскільки у нього відсутні профілактичні щеплення згідно Національного календаря щеплень, та з підстав недійсності медичної довідки ТОВ «ІНЕТ-09» (т. 1 а.с. 84).

На звернення ОСОБА_1 від 05 вересня 2019 року, ДНЗ №81 «Бірюсинка» надало відповідь, у якій зазначено, що зарахування ОСОБА_3 до ДНЗ №81 «Бірюсинка» неможливе, оскільки медична довідка від 08 травня 2019 року визнана недійсною головним лікарем ТОВ «ІНЕТ-09» та відсутній висновок лікарсько-консультативної комісії при закладі охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, про можливість зарахування її до закладу дошкільної освіти без проведення обов`язкових щеплень. Запропоновано ОСОБА_1 до 20 вересня 2019 року надати медичну довідку, оформлену у відповідності до загально встановлених вимог, або скористатися альтернативними формами здобуття дошкільної освіти дитиною (т. 1 а.с. 83).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями.

Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячого закладу не дозволяється. У разі якщо профілактичні щеплення дітям проведено з порушенням установлених строків у зв`язку з медичними протипоказаннями, при благополучній епідемічній ситуації за рішенням консиліуму відповідних лікарів вони можуть бути прийняті до відповідного дитячого закладу та відвідувати його.

Згідно з положеннями частини шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особам, які не досягли п`ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про проведення щеплень дітям у віці до п`ятнадцяти років приймають їх батьки або інші законні представники. Закон дає право батькам відмовитися від проведення обов`язкових щеплень дитині.

Відповідно до пункту 6 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 листопада 2002 року № 434, питання відвідування дошкільного навчального закладу дитиною, батьки яких відмовилися від щеплень, вирішується лікарсько-консультативною комісією.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від вакцинації дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження медичних протипоказань ОСОБА_3 щеплень, про якій йдеться у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що за аналогічних обставин Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року (справа № 682/1692/17) зазначив, що суди перших двох інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки керівництво дошкільного навчального закладу діяло у відповідності до норм чинного законодавства України, адже у силу приписів статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до навчального закладу не може бути прийнято дитину без проведення відповідного медичного обстеження та надання висновку лікарсько-консультативної комісії (у разі відсутності у дитини обов`язкових щеплень) про можливість відвідування дошкільного навчального закладу. Ураховуючи тривалу відсутність дитини у дошкільному навчальному закладі (більше восьми місяців), наявність вакцини, якої не було у медичному закладі під час зарахування дитини до дошкільного навчального закладу та відмову матері від профілактичного щеплення у зв`язку із недовірою до вакцини, відповідач правомірно відмовив у прийнятті дитину до садочка без висновку лікарсько-консультативної комісії (при відсутності у дитини щеплень) про можливість відвідування дошкільного навчального закладу.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про дошкільну освіту» громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак мають рівні права на здобуття дошкільної освіти у закладах дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності, а також у сім`ї. Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що діти можуть здобувати дошкільну освіту за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють: у закладах дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; у структурних підрозділах юридичних осіб приватного і публічного права, у тому числі закладів освіти; у сім`ї - за сімейною (домашньою) формою здобуття дошкільної освіти; за допомогою фізичних осіб, які мають педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, у тому числі які провадять незалежну професійну діяльність; за допомогою фізичних осіб - підприємців, основним видом діяльності яких є освітня діяльність.

Разом з тим, згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за стан здоров`я дитини, її фізичний розвиток.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини у всіх питаннях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращим інтересам дитини.

При цьому, частиною другою статті 28 Закону України «Про дошкільну освіту» дитина має гарантоване державою право на безоплатну дошкільну освіту в державних і комунальних закладах дошкільної освіти.

Батьки мають право обирати одну із визначених форм здобуття їх дитиною дошкільної освіти, але держава, з метою дотримання прав дитини на дошкільну освіту та забезпечення безпеки та здоров`я всіх дітей, встановлює певні правила для реалізації такого права.

Зважаючи на це, завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей.

Верховний Суд при застосуванні наведених норм матеріального права при аналогічних обставинах справи зазначив, що індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення матір`ю дитини при збереженні обсягу прав дитини на здобуття освіти, у тому числі в дошкільних закладах освіти, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

За аналогічними обставинами справи касаційний суд вказав, що право малолітнього сина позивача на освіту у дошкільному навчальному закладі з огляду на суспільні інтереси було у легітимний спосіб тимчасово обмежено (до проведення щеплення, покращення епідеміологічної обстановки, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) у зв`язку із тим, що сама позивач, не довіряючи якості вакцини (належним чином не мотивувавши свою недовіру або неможливість застосувати ту вакцину, якій вона довіряє), не дотрималась календаря обов`язкових щеплень і відмовилась від чергового щеплення дитини.

Оскільки ОСОБА_1 не надано до ДНЗ висновку лікарсько-консультативної комісії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки керівництво дошкільного навчального закладу № 81 «Бірюсинка» діяло у відповідності до норм чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги, щодо помилковості про необхідність надання такого висновку є безпідставними, оскільки згідно п. 2 розділу ХІ Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів», затвердженого наказом МОЗ України від 24.03.2016 р питання про відвідування дошкільного навчального закладу дітьми, батьки яких відмовляються від щеплень, вирішується лікарсько-консультативною комісією при закладі охорони здоров`я.

Також, в силу приписів статті 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» до навчального закладу не може бути прийнято дитину без проведення відповідного медичного обстеження та надання висновку ЛКК (у разі відсутності у дитини щеплень) про відсутність протипоказань для відвідування дошкільного навчального закладу. Окрім цього, пунктом 6 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 434 від 29 листопада 2002 року «Про затвердження Положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу» встановлено, що питання про відвідування дошкільного навчального закладу дітьми, батьки яких відмовляються від щеплень вирішується лікарсько-консультативною комісією.

Посилання ОСОБА_1 на справу К`єльдсен, Буск Мадсен і Педерсен проти Данії, в якій Європейський Суд, роз`яснюючи, що будучи наділеними природним зобов`язанням стосовно своїх дітей, заявники-батьки мають пріоритет в забезпеченні їхньої освіти та навчання, вони можуть вимагати від держави поваги до своїх світоглядних переконань, їхнє право поєднується з відповідальністю, яка тісно пов`язана із здійсненням і використанням права на освіту, не приймаються колегією суддів, оскільки предметом розгляду Європейського Суду були відмінні правовідносини, зокрема обов`язковість статевого виховання, введеного в державних школах Данії.

Натомість у пунктах 62 і 63 Постанови ЄСПЛ у справі «Претті проти Сполученого Королівства» (справа №?2346/02) було зазначено, що під час надання медичної допомоги, навіть тоді, коли відмова від конкретного методу лікування може призвести до летального результату, примусове медичне лікування без згоди дієздатного, повнолітнього пацієнта є втручанням в його або її право на фізичну недоторканність і посяганням на права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції.

ЄСПЛ також звертав увагу, що для збереження сенсу свободи на відмову від лікування необхідно, щоб у пацієнта було право приймати рішення в злагоді з власними поглядами і цінностями, якими б ірраціональними, нерозумними і недалекоглядними вони не здавалися іншим особам (п. 136 рішення ЄСПЛ зі справи №?302/02). Але в пунктах 85 і 136 рішення суд зазначив, що держава має інтереси щодо захисту й охорони життя і здоров`я своїх громадян. У певних випадках ці інтереси матимуть пріоритет порівняно з правом громадянина на самовизначення. Держава може зобов`язати громадян пройти медичні процедури, аби усунути загрозу заподіяння шкоди здоров`ю населення.

Щодо доводів про наявність в оскаржуваному рішенні грубої форми дискримінації дітей, колегія суддів звертає увагу, що згадані положення ст. 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не мають дискримінаційного характеру, тому колегія суддів також відхиляє наведені з цього приводу доводи позивача, які вона навела в апеляційній скарзі.

Згідно ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»:

- пряма дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними;

- непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно ч. 3 ст. 6 згаданого Закону України не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації,а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії,а саме: особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Для цілей статті 14 відмінність у поводженні становить дискримінацію, якщо вона «не має об`єктивного і достатнього виправдання», тобто якщо вона не має «легітимної мети» або якщо не забезпечено «належного пропорційного співвідношення між використаними засобами та поставленою метою».

З огляду на те, що вимога щодо обов`язкового щеплення дитини при прийнятті до ДНЗ чи відвідуванні у даній справі передбачена законом і переслідує легітимну мету, за відсутності доказів того, що щеплення, про яке йдеться, шкодить здоров`ю дитини, то відмінність у поводженні до дітей, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, не становить дискримінацію.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо помилкового ототожнення поняття «прийняття дитини до ДНЗ» та «заборони відвідування» колегія суддів зазначає, що у рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За таких обставин, з урахуванням підтвердження в судовому засіданні факту бажання ОСОБА_1 саме відвідування її сином дитячого закладу, а не формального прийняття, колегія суддів не приймає ці доводи до уваги.

Крім того, у справі не встановлено, що дитина позивача внаслідок відмови у прийнятті до ДНЗ була позбавлена гарантованого частиною другою статті 28 Закону України «Про дошкільну освіту» права на безоплатну дошкільну освіту в державних і комунальних закладах дошкільної освіти.

Батьки мають право обирати одну із визначених форм здобуття їх дитиною дошкільної освіти, але держава, з метою дотримання прав дитини на дошкільну освіту та забезпечення безпеки та здоров`я всіх дітей, встановлює певні правила для реалізації такого права.

Зважаючи на це, завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей.

Стаття 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» встановлює, що профілактичне щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими.

Ураховуючи не вакцинування дитини та відмову матері від профілактичного щеплення не з підстав медичних протипоказань до вакцини, відповідач правомірно відмовив у прийнятті дитину до садочка без висновку лікарсько-консультативної комісії (при відсутності у дитини щеплень) про можливість відвідування дошкільного навчального закладу.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: