Ухвала

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 752/8834/20

провадження № 61-15150 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року у справі

за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , треті особи: Голосіївська районна

в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Світлана Юріївна, про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати недійсним договір дарування квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 жовтня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1655 та застосувати реституцію за вказаним договором дарування, шляхом реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір дарування гаражу (машиномісця), розташованого за адресою:

АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С. Ю.

та зареєстрований в реєстрі за № 1656 та застосувати реституцію

за вказаним договором дарування, шляхом реєстрації права власності на гараж (машиномісце), розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_4 .

21 травня 2020року ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження

на квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0) та гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0).

Заява обґрунтована тим, що 17 жовтня 2019 року Київським апеляційним судом ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 3 538 713,03 грн. На час подачі заяви виконати рішення суду не можливо, у зв`язку з відсутністю у відповідача коштів та майна. ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_4 , після виникнення в неї заборгованості, подарувала все нерухоме майно родичам. Заявник вважала зазначені договори дарування фіктивними та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, у зв`язку з чим вони мають бути визнані судом недійсними. Разом з цим, зазначала, що нинішні власники нерухомого майна, набутого за оспорюваними договорами, можуть відчужити зазначене нерухоме майно, з метою утруднити чи унеможливити виконання рішення суду. Вважала, що заявлений захід забезпечення позову є співмірним позовним вимогам, а також таким, що не порушує прав та законних інтересів осіб - володільців нерухомого майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва

від 22 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмолено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), що належить на праві власності ОСОБА_2 , та гаражу (машиномісця) АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), що належить на праві власності ОСОБА_1 , до закінчення розгляду справи по суті.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року (надійшла до суду 19 жовтня 2020 року), вякій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості

і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню

у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення, та

є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки суд апеляційної інстанції врахував можливий негативний вплив і наслідки щодо відновлення порушеного права позивача в разі відчуження відповідачем майна, то дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири

АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), що належить на праві власності ОСОБА_2 , та гаража (машиномісце) АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Таким чином обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує реальний ризик невиконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм статей 149, 150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року є необґрунтованою та

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Світлана Юріївна, про визнання договорів дарування недійсними, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник