Провадження № 2-з/537/13/2020
Справа № 537/1085/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., за участю секретаря Посмітної О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити її майбутній позов шляхом заборони її, ОСОБА_1 , виселення з квартири АДРЕСА_1 , заборони вселення будь-яких інших осіб, крім осіб, які приватизували вказану квартиру у 1993 році та на яких видано свідоцтво про право власності від 2 липня 1993 року, заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також шляхом заборони проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрація, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення майбутнього позову заявник ОСОБА_1 зазначила, що вона понад 11 років безперервно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка була приватизована у 1993 році на трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Вказує, що ОСОБА_2 , використовуючи сфальсифіковане рішення від 22.01.1998 року, провела реєстраційні дії 11.09.2018 та стала власником її частини квартири та частини квартири її сина, ОСОБА_3 . Також вказала, що у 2018 році в Крюківському районному суді м. Кременчука розглядалася справа її доньки ОСОБА_4 про скасування приватизації цієї ж квартири, де в порядку забезпечення позову на спірну квартиру було накладено арешт. Незважаючи на наявність арешту 04.10.2018 ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, за яким остання подарувала нерухоме майно ОСОБА_5 . Вважає вказаний договір дарування недійсним та бажає оспорити його з цих підстав, а тому вимушена звернутися до суду. Зазначила, що вона має обґрунтовані побоювання, що її виселять з квартири, яку вона займає, оскільки до неї пред`являються вимоги ОСОБА_5 про виселення, крім того, їй відомо, що ОСОБА_5 вирішила продати квартиру, що зробить неможливим повернення їй житла. Враховуючи, що заява про забезпечення позову подана до відкриття провадження у справі, зазначила, що особами, які можуть отримати статус учасника справи є ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Курячий В.М., виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області в особі Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, дослідивши та проаналізувавши додані матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до наданого заявницею ОСОБА_1 копії свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1993 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Згідно копії рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року визнано право особистої власності за ОСОБА_2 повністю на квартиру АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за належну їй з дитиною, ОСОБА_3 , 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 8800 грн. до 31.12.2000 року, стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави держмито. Згідно відмітки на копії рішення воно набрало законної сили.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2018 право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване на підставі судового рішення від 22.01.1999 за ОСОБА_2 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 за договором дарування від 04.10.2018 року.

З копії паспорту громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як проживаюча в кв АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Частиною 3 цієї статті встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 згаданої постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , укладеного на користь ОСОБА_5 . Тоді як вимоги заяви про забезпечення позову стосуються заборони реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, заборони вселення інших осіб та виселення позивачки. На думку суду ОСОБА_1 не доведено, що зазначені заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами.

При цьому суд також бере до уваги, що обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання майбутнього судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Доказів можливої реалізації квартири власником суду не надано.

Як доказ на підтвердження загрози виселення ОСОБА_1 надає копію листа ОСОБА_2 з вимогою про звільнення займаної квартири від 27.09.2018, при цьому сама заявниця вказує та надає відповідні докази, що ОСОБА_2 з 04.10.2018 не є власником квартири, у якій вона проживає на даний час, власником квартири є ОСОБА_5 . Доказів того, що власник квартири ОСОБА_5 пред`являла будь-які вимоги про виселення ОСОБА_1 суду не надано.

ОСОБА_1 зареєстрована як проживаюча в кв АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , а отже має право користування вказаним житлом на даний час.

Заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Наслідком можливого задоволення позову ОСОБА_1 може бути визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. При цьому ОСОБА_1 належно не обґрунтовано та не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони виселення ОСОБА_1 , заборони вселення інших осіб та заборони реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна може утруднити чи взагалі унеможливити поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких має намір звернутися до суду ОСОБА_1 , а саме визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, враховуючи, що заявниця не є ні власником цього майна, ні стороною договору.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд ,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст ухвали складений 06.04.2020.