справа № 489/4526/19 провадження №2/489/591/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») (далі - ПриватБанк) про зобов`язання виконати умови публічного договору та визнання правочину недійсним і врахування сплаченої суми орендної плати в рахунок погашення вартості предмета лізингу

встановив:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить:

- зобов`язати ПриватБанк виконати умови публічного договору, викладеного на офіційному сайті PlanetEstate та укласти між сторонами договір лізингу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на умовах аукціону від 25.08.2016 (вартість нерухомого майна - 270096,00 грн., першочерговий внесок - 5 % від суми нерухомого майна, за ставкою 18 процентів річних, строком 20 років);

- визнати укладені між сторонами договір оренди квартири від 01.09.2017 та додаткову угоду до нього від 01.08.2018 не дійсним та зобов`язати ПриватБанк врахувати сплачену на момент винесення судом рішення в рахунок погашення вартості предмета лізингу за договором;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що 25.08.2016 вона прийняла участь та стала переможцем на аукціоні, який правдився ПриватБанком на купівлю однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Участь в аукціоні була нею оплачена у встановленому правилами порядку, що підтверджується квитанцією про оплату від 05.08.2016 на суму 200,00 грн. Аукціон проводився за участю фірм-сателітів банку, які станом на день подачі позовної заяви або припинили діяльність, або знаходяться в стані припинення.

Згідно регламенту проведення аукціону, розміщеного на офіційному веб-сайті відповідача PlanetEstate, квартиру було виставлено банком на аукціон за ціною 330000,00 грн. на умовах передачі її в лізинг з внеском в розмірі 5 % під 18 процентів річних строком на 20 років.

Після проведення аукціону, за процедурою оформлення об`єкту нерухомості, вона внесла комісію в сумі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 25.08.2016, тим самим виконала всі вимоги аукціону, встановлені для його переможця.

Так як спірна квартира знаходилася в непридатному для проживання стані (суттєві пошкодження із-за протікання даху) за її заявою вартість квартири була зменшена до 270096,00 грн., про що ПриватБанк надав відповідну довідку.

Для підготовки документів по передачі квартири в лізинг, відповідачем було відстрочено оформлення квартири на 110 днів, після спливу яких зі нею мали укласти договір лізингу квартири.

Після сплати комісії в сумі 4000,00 грн., з`ясувалися додаткові вимоги до переможця аукціону, які не були офіційно доведені до публічного загалу. А саме, за вимогою банку, їй необхідно було погасити заборгованість по комунальним платежам по квартирі та утримувати її до укладення договору (прізвище попереднього власника особових рахунків ОСОБА_2 ).

Тому, з моменту проведення аукціону по 01.09.2017 позивач була змушена продовжувати сплачувати комунальні платежі по спірній квартирі без будь-яких підстав, виключно на вимогу відповідача із обіцянкою укласти договір лізингу. Квитанції про сплату комунальних послуг надавала до головного офісу ПриватБанку в м.Миколаєві. Крім того, так як станом на жовтень 2016 року в неї не було сумнівів щодо передачі їй квартири на умовах аукціону, для запобігання остаточного руйнування квартири, в жовтні 2016 року нею було проведено капітальний ремонт даху над квартирою, про що повідомлявся відповідач. Проте, по незалежним від неї причинам, ПриватБанк до теперішнього часу не виконав умови публічного договору та не передав квартиру їй в лізинг. При тому, що листом від 16.01.2017 надав гарантійний лист, яким підтвердив свої зобов`язання перед нею по результатам аукціону.

В літку 2017 року позивачу стало відомо, що спірну квартиру відповідач повторно виставив на аукціон для передачі в оренду. Вона встигла подати відповідну заявку та вдруге стала переможцем. Станом на момент укладення з нею договору оренди, її витрати на утримання квартири склали вартість ремонту даху та комунальних платежів починаючи з 01.09.2016. На наступний рік відповідач продовжив укладений з нею договір оренди, збільшивши розмір орендної плати.

На початку липня 2019 року її запросили до Миколаївського обласного відділення ПриватБанку та повідомили про необхідність переукласти договір оренди та про те, що після чергової передачі квартири між відділеннями банку, її буде знову виставлено на аукціон на нових умовах та за новою ціною. Таким чином всі раніше з нею домовленості банком було анульовано.

15.08.2019 на електронну адресу позивача надійшов акт про повернення квартири з оренди. При цьому, відповідач не зважив на те, що позивачем здійснено оплату першого та останнього місяця оренди згідно квитанцій від 02.09.2017 на суму 3956,00 грн. та сплату оренди поточного місяця - серпня 2019 року в сумі 2400,00 грн. згідно квитанції від 14.08.2019.

Також в позові вказала, що загальний строк договору оренди квартири перевищує один рік, а тому до даних правовідносин не можуть бути застосовані обмеження, встановлені статтею 821 ЦК України щодо поширення на договір оренди положень статі 822 цього Кодексу. Отже, відповідачем також порушено строки розірвання договору оренди.

Посилаючись на викладені обставини, дії відповідача позивач розцінює як введення її в оману, оскільки замість сплати лізингових платежів, вона сплачує звичайну оренду, розмір якої на дату складання позовної заяви склав 55323,10 грн., на що вона змушена була піти під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Представник відповідача ПриватБанку надав до суду письмові пояснення в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що на думку позивача доказами, якими обґрунтовані позовні вимоги є публічний договір, що був опублікований на офіційному сайті відповідача та лист від 16.01.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170105/2210. Вказані доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надає публічний договір, умови якого встановлені саме відповідачем. Замість цього до позову доданий роздрукований текст умов укладення договору фінансового лізингу з підприємством ТОВ «Ключове рішення». Щодо листа банку то цим документом не встановлено будь-яких зобов`язань відповідача відносно укладення договору лізингу, а тому він не може бути належним доказом в справі. Щодо визнання договору оренди недійсним то позивач не навела обставин, які б підтверджували, що спірний договір оренди укладено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2019 забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 із забороною вчиняти будь-які дії відносно квартири.

Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.12.2019 витребувано від ПриватБанку документи щодо проведеного аукціону відносно спірної квартири та проведення оплати позивачем участі в аукціоні.

Ухвалою суду від 27.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності в якій просила позовні вимоги задовольнити.

У поданих до суду письмових поясненнях представник відповідача просив розгляд здійснювати за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає розгляд справи, який призначено на 24.09.2020, провести за відсутності сторін та вирішити спір на підставі наявних у справі письмових доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що 25.08.2016 позивач прийняла участь в аукціоні, оголошеному на сайті PlanetEstate, з віджучення в лізинг квартири АДРЕСА_1 , переможцем якого стала позивач.

Для участі в аукціоні позивач оплатила ПриватБанку з кредитної картки 200,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.595458742.1 від 05.08.2016, призначення платежу - оплата комісії за аукціон по нерухомості 14077, та 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією TS211672 від 25.08.2016, призначення платежу - оплата комісії за оцінку нерухомості 14077.

Із наданої позивачем роздруківки Правил аукціону, які не містять вказівки на організатора аукціону, вбачається, що умови проведення аукціону були опубліковані на сайті: http:planetestate.com.ua, а з умов Фінансового лізингу слідує, що ними врегульовано порядок і умови укладення договору про надання нерухомості на умовах фінансового лізингу, лізингодавцем за яким виступає ТОВ «Ключове рішення».

У позові також вказано, що на вимогу працівників ПриватБанку позивачем були оплачені борги по комунальним послугам від імені попереднього власника - ОСОБА_3 , що підтвердила дублікатами квитанцій від 12.12.2016 на суму 453,73 грн., 365,58 грн., 36,84 грн., від 01.02.2017 на суму 181,05 грн. (відправник не вказаний), 55,00 грн. (відправник ОСОБА_1 ), від 05.06.2017 на суму 219,36 грн., роздруківкою з електронної адреси квитанцій по платежам від 13.07.2017, квитанціями про перерахування коштів від 06.09.2017 на суму 80,00 грн. та 50,00 грн.

Так як з позивачем не було укладено договору про передачу квартири у власність, 01.01.2017 ОСОБА_1 звернулася до керівника бізнесу споживчого кредитування ПриватБанку із заявою про гарантування послідуючого укладення з нею лізингового договору, вказавши що її витрати пов`язані з виграною на аукціоні квартирою склали 130000,00 грн.

Відповіддю від 16.01.2017 за № 20.1.0.0.0/7-20170105/2210 ПриватБанк підтвердив свій намір укласти з позивачем договір лізингу на нерухомість за адресою АДРЕСА_2 та повідомив, що вирішення даного питання потребує додаткового часу.

20.12.2017 ОСОБА_1 повторно звернулася до ПриватБанку із заявою про оформлення договору лізингу, на що її надано відповідь листом від 17.01.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180117/141 про те, що над її питанням працюють фахівці головного офісу ПриватБанка.

Листом ПриватБанка від 23.01.2018 № 20.1.0.0.0/7-20171220/3531 позивача повідомлено про те, що 04.09.2017 між сторонами було підписано договір оренди нерухомості та на дату надання відповіді банк не має програми лізингу нерухомості.

Факт оформлення між сторонами оренди спірної квартири підтверджується договором оренди квартири від 01.09.2017.

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язається передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (оренду) квартиру, за плату та на обумовлений строк для проживання.

Згідно пункту 2.2 договору, орендна плата складає 1978,00 грн. за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

За умовами пункту 2.3 договору, орендар самостійно вносить платежі за спожиті ним комунальні та інші послуги.

Відповідно до пункту 7.1 договору його укладено на строк 360 днів з дати укладення по 26 серпня 2018 року.

Факт здачі -приймання житлового приміщення між сторонами підтверджується актом від 01.09.2017, який є додатком до договору оренди від 01.09.2017.

Додатковою угодою від 01.08.2018 до договору оренди квартири від 01.09.2017, збільшено розмір орендної плати та встановлено її в розмірі 2400,00 грн. за перший місяць та з індексацією з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці) за кожний наступний місяць.

Розрахунком сплачених платежів за договором оренди квартири та квитанціями про перерахування грошових коштів позивач підтвердила оплату оренди квартири з 01.09.2017 по 26.08.2019 рік в сумі 55323,10 грн., в тому числі і в несення орендної плати в розмірі, визначеному додатковою угодою від 01.08.2018.

Наданими позивачем письмовими доказами також підтверджується, що вона зверталася до заступника директора філії Миколаївського РУ ПриватБанку із заявою від 04.09.2017 для надання дозволу на ремонт даху над квартирою, від протікання якого квартира знаходилася в аварійному стані.

Як вказано вище, ухвалою суду від 26.12.2019 від ПриватБанку було витребувано документи аукціону від 25.08.2016 та докази на підтвердження проведених відповідно до його умов ОСОБА_1 оплат.

Згідно письмових пояснень представника ПриватБанку від 26.02.2020 в ПриватБанку відсутні документи, що підтверджують проведення 25.08.2016 банком аукціону на покупку однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Також в ПриватБанку відсутні документи на підтвердження здійснення позивачем оплат відповідно до умов вказаного нею аукціону, так як в ПриватБанку відсутня інформація про проведення аукціону банком.

Матеріалами справи, зокрема витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що право власності на спірну квартиру, яка була предметом іпотеки, ПриватБанк набув 23.03.2017.

Із змісту позовної заяви слідує, що заявляючи вимогу про визнання недійсними договору оренди спірної квартири та додатковї угоди до нього від 01.08.2018 позивач вказує на те, що ці правочини були вчинені нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки якщо б вона не погодилася на передачу квартири в оренду то втратила і квартиру і все, що вклала в неї на протязі майже року.

Умови придбання квартири за лізинговим договором та за запропонованою ціною були для неї максимально вигідними, так як не мала великих статків і придбати квартиру у кредит за стандартними умовами не могла. Крім того, квартира мала слугувати джерелом доходу її сина, 2010 року народження, якому встановлена інвалідність, за рахунок якого він зможе існувати.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

Згідно із частинами першою - четвертою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина третя статті 640 ЦК України).

Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми ЦК України, які регулюють відносини з приводу купівлі-продажу, тому відповідно до статті 203 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи право власності на спірну квартиру ПриватБанк набув 23.03.2017, а аукціон з продажу квартири на якому, як вказує позивач вона стала переможцем, проведено 25.08.2016, тобто до набуття банком права власності на квартиру.

Матеріалами справи також не містять доказів фактичного проведення аукціону та оформлення його результатів. Крім того, факт організації і проведення аукціону не підтверджується банком, що слідує з письмових пояснень останнього, наданих суду. Також слід зазначити, що згідно умов Фінансового лізингу, які додані до позовної заяви, лізенгодавцем вказано юридичну особу - ТОВ «Ключове рішення», а не банк.

Отже, наведене спростовує доводи позивача щодо надання банком публічної обіцянки з відчуження в лізинг спірної квартири.

При цьому, лист Приватбанку від 16.01.2017 про намір укласти договір лізингу не є належним і допустимим доказом укладення такого договору в майбутньому.

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справи докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання ПриватБанка виконати умови публічного договору та укласти з позивачем договір лізингу квартири.

Відсутні також підстави для визнання договору оренди та додаткової угоди до них недійсними з підстав їх укладення позивачем під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Так, відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Між тим, позивач не довела факту того, що укладення договору оренди спірної квартири та додаткової угоди було зумовлено впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Як слідує з матеріалів справи, договір оренди квартири був укладений між сторонами після набуття банком права власності на квартиру та за добровільною згодою обох сторін. При цьому, позивач погодилася на продовження строку оренди квартири, що підтверджується сплатою нею орендної плати.

Тому, доводи позивача, що оспорювані правочини вчинені під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки якщо б вона не погодилася на передачу квартири в оренду то втратила і квартиру і все, що вклала в неї на протязі року, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як власником квартири позивач не була та у встановленому законом порядку до укладення договору оренди права користування квартирою не набула.

Оплата позивачем комунальних платежів та несення витрат на утримання квартири, які здійснила вона до ускладнення договору оренди, не мають значення для вирішення даного спору.

Не може бути підставою визнання правочинів недійсними і доводи позивача про те, що квартира мала слугувати одним із джерел існування її сина.

Враховуючи вищенаведене та наявні у справі докази суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити повністю.

Так як задоволенні позовних вимог відмовлено, вжиті ухвалою суду від 04.09.2019 забезпечення позову підлягають скасуванню на підставі частини дев`ятої статті 158 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «ПриватБанк» (на теперішній час - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») (далі - ПриватБанк) про зобов`язання виконати умови публічного договору та визнання правочину недійсним і врахування сплаченої суми орендної плати в рахунок погашення вартості предмета лізингу - відмовити.

Скасувати арешт та обмеження, встановлені ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2019 на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; Повний текст судового рішення складено 26.03.2020.

Повний текст рішення складано 15.10.2020.

Суддя І.В.Коваленко