ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/726/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/470/20 Категорія: на ухвалу Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л. І.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради ;

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

третя особа - ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - Заступник прокурора Черкаської області

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року про повернення позовної заяви, постановлену під головуванням судді Гудзенко Л.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 11.02. 2020 року у справі за позовомЗаступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

05 лютого 2020 року Заступник прокурора Черкаської області звернувся в суд в інтересах держави в особі Уманської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог Заступник прокурора вказує, що органом уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у даній справі є Уманська міська рада. Необхідність реагування органів прокуратури з метою забезпечення інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Уманської міської ради, оскільки будь - яких заходів, у тому числі цивільно - правового характеру щодо захисту законних інтересів держави в частині повернення у власність територіальної громади земельної ділянки , яка вибула з її власності незаконно, позивачем не вживалося, досудове врегулювання спору не здійснювалося.

Під час здійснення процесуального керівництва прокуратурою області за результатами досудового розслідування кримінального провадження та вивчення матеріалів було виявлено, що уповноваженим державою органом рішення про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, щодо якої виник спір, не приймалося і порядку набуття права власності на земельну ділянку не дотримано.

За вказаних обставин, Заступник прокурора Черкаської області в порядку ст. 23 Закону України « Про прокуратуру» просить визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 15.02.2007 серія ЯГ № 531593 про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0220 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувати від ОСОБА_2 на користь Уманської міської ради земельну ділянку площею 0,0220 га, кадастровий номер :02:005:1253, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року позовну заяву Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння - повернуто позивачеві.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позивачеві (органу прокуратури) позовної заяви виходив із того, що прокурором не зазначено, в чому саме полягає не абстрактний, а конкретний матеріальний або нематеріальний інтерес держави, а тому відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Суд також послався, що на конституційному рівні відокремлено комунальну власність від державної. Комунальна власність не входить до складу державної власності, є самостійними об`єктом права власності, управління якою здійснює безпосередньо територіальна громада або створені нею органи. Тому суд вказав, що не є тотожними поняття держава та територіальна громада, а тому прокурор не надав доказів, що має правові підстави звертатися в суд з позовом з інтересах саме територіальної громади Уманської міської ради.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, Заступник прокурора Черкаської області оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги Заступник прокурора Черкаської області зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. На думку скаржника, відповідачі у справі набули спірну земельну ділянку незаконно у зв`язку з підробленням рішення органу місцевого самоврядування про її приватизацію. Крім того, представник прокуратури зазначає, що у даній справі підлягає захисту майновий інтерес держави щодо власності на спірну земельну ділянку, що становить суспільний інтерес. Заступник прокурора Черкаської області вказує, що Уманська міська рада не вчинила ніяких дій для повернення у свою власність майна, що свідчить про її бездіяльність. Зокрема, на листи прокуратури Уманська міська рада повідомляла направлення до суду лише двох позовів, а із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння в суд міська рада не зверталася. Скаржник вказує, що, повертаючи позовну заяву прокурору, суд першої інстанції помилково не звернув увагу, що прокурор в позовній заяві зазначав, що її пред`явлення спрямоване на захист майнового державного інтересу, пов`язаного з незаконним набуттям відповідачами та використання землі комунальної власності. Захист інтересів держави в суді зумовлений необхідністю повернення спірної землі, як національного багатства, у розпорядження територіальної громади.

На підтвердження вимог обґрунтування апеляційної скарги Заступник прокурора Черкаської області посилається на правові позиції, викладені в постановах ВС від 20.09.2018 року справа № 924/1237/17, від 15.04.2018 року справа № 806/1000/17, в яких викладається позиція щодо особливості захисту інтересів держави в особі прокурора.

З урахуванням вищевказаного, Заступник прокурора Черкаської області просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2020 року про повернення позовної заяви скасувати та направити дану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви позивачеві, яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ували про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції про повернення позивачеві позовної заяви відповідає вимогам закону.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган в особі міської ради не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону. Доказів про притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб, тощо, суду не надано, і оскільки зазначена підстава не підтверджується. Суд також послався, що на конституційному рівні відокремлено комунальну власність від державної. Комунальна власність не входить до складу державної власності, є самостійними об`єктом права власності, управління якою здійснює безпосередньо територіальна громада або створені нею органи. Тому суд вказав, що не є тотожними поняття держава та територіальна громада, а тому прокурор не надав доказів, що має правові підстави звертатися в суд з позовом з інтересах саме територіальної громади Уманської міської ради.

Суд першої інстанції вказав, що прокурором не зазначено, в чому саме полягає не абстрактний, а конкретний матеріальний або нематеріальний інтерес держави, а тому відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом не допущено порушення норм процесуального права.

Частиною 5 статті 175 ЦПК України передбачено, що у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення, а ч. 3 ст. 56 ЦПК України до переліку органів, які вправі подавати позови в чужих інтересах, віднесено органи прокуратури.

Згідно частини 4 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи 05.02.2020 року Заступник прокурора Черкаської області звернувся в суд в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння ( а. с. 1- 8).

Підставою подання даного позову в інтересах держави в особі Уманської міської ради про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння прокурор зазначає те, що органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у даній справі є Уманська міська рада. Необхідність реагування органів прокуратури з метою забезпечення інтересів держави виникла у зв`язку з бездіяльністю Уманської міської ради, оскільки будь - яких заходів у тому числі цивільно - правового характеру щодо захисту законних інтересів держави в частині повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, позивачем не вживалося, досудове врегулювання спору не здійснювалося.

Згідно зі ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто для здійснення певної дії державний орган, посадова особа, в тому числі прокурор, повинні мати чітко визначене повноваження на вчинення такої дії.

Статтею 140 Конституції України закріплено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно до частин 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються такі функції: п.2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1ст. 23 Закону «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 24 вказаного Закону повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор наділений певними процесуальними правами.

За змістом визначення поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження», наданого в рішенні Конституційного Суду України № 1-199 від 08.04.1999 року під таким органом слід розуміти орган державної влади і орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України, яким врегульовані земельні відносини, повноваженнями у сфері розпорядження землями комунальної власності наділені органи місцевого самоврядування, які діють від імені територіальних громад.

Статтею 11 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеві ради не наділені делегованими державою повноваженнями; такими (делегованими) повноваженнями можуть наділятись лише виконавчі органи місцевих рад.

Таким чином, міська рада не є державним органом, не є органом, уповноваженим державою на здійснення від її імені відповідних повноважень в розумінні статті 56 ЦПК України, статей 23 та 24 Закону «Про прокуратуру», а також Закону «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» визначена виключна компетенція органу місцевого самоврядування щодо розпорядження майном, яке перебуває у комунальній власності.

Прокурор, звертаючись в суд в інтересах держави, в особі Уманської міської ради посилається, що дана земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади, і вказує на порушення інтересів держави, виходячи з того, що земля є найбільшою цінністю у державі і охороняється державою. Але таке розширене тлумачення прокурором поняття інтересів держави та відповідно його повноважень не відповідає вимогам наведених вище законів, які регулюють дані питання.

При розмежуванні інтересів держави і інтересів конкретних землевласників слід виходити з правового режиму майна і форми власності на таке майно. Суд враховує, що дана земельна ділянка не є державною власністю, а є комунальною власністю, що визнається прокуратурою. Отже, прокурором не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення інтересів держави, за вказаних обставин, коли земля комунальної власності належить територіальній громаді через органи місцевого самоврядування .

Інтереси держави не є тотожними з інтересами конкретної територіальної громади і її органу самоврядування, а визначення прокурором «інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування» не відповідає вимогам закону.

У даному випадку відсутні інтереси держави, щодо захисту яких прокурору надано певні повноваження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з аналізу частин третьої, четвертої статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» існують достатні підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в судах стає можливою за умови, крім іншого, обгрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

У даному випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Тому слід дійти висновку, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду в рамках справи № 924/1237/17.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивач Уманська міська рада є юридичною особою, наділена певними повноваженнями, в тому числі по зверненню до суду, є право - та дієздатною щодо захисту і реалізації своїх прав та обов`язків, і більш того, наділена гарантованим їй Конституцією правом самостійно визначатись у реалізації своїх прав.

У справі відсутні будь-які підтвердження від Уманської міської ради про звернення до прокурора з проханням звернутись до суду в її інтересах; відсутні будь-які відомості про доручення прокурору подати в її інтересах даний позов; відсутні будь-які відомості про підтримання нею позову, заявленого прокурором в інтересах держави в особі Уманської міської ради, що не узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою передбачено, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу в суді.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, обґрунтування вимог апеляційної скарги Заступника прокурора Черкаської області не заслуговують на увагу, оскільки скаржником не зазначено обґрунтованих підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокуратури не спростовують висновків суду першої інстанції, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому дані доводи є безпідставними і необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви прокурору, оскільки суд не допустив порушень вимог процесуального права, тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводів, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, а за таких обставин ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Статтею 258 ЦПК України визначено, що ухвала є видом судових рішень.

З огляду на вище викладене, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2020 року про повернення позовної заяви позивачеві у справі за позовом Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Уманської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування її з чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів .

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В. Г. Бородійчук

Л. І. Василенко