Справа № 489/3237/19
Провадження №2/489/322/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - Бєлової Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Миколаївської районної державної адміністрації Мостецького Дмитра Олександровича, ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34435359 від 24.03.2017 року, запис про право власності № 19617270, прийняте державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Мостецьким Д.О. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна: 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв. м., житловою площею 86,8 кв. м., який складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Л, споруди І, № 3,7, огорожі - № 4, 5. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрував за ОСОБА_4 право власності на об`єкт спірного нерухомого майна, в той час як зазначене майно перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06.10.2016 року по справі № 489/7011/15-ц. Крім того, є безпідставно зареєстровані за ОСОБА_4 споруди І, 7, № НОМЕР_1 , 5, оскільки 1/2 частки вказаних споруд належить їй на підставі рішення суду. За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на прибудову, яка є самочинним будівництвом.

25 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд скасувати запис № 19617200 від 24.03.2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на обєкт нерухомого майна: 2/3 частки від житлового будинку загальною площею 119,4 кв. м., житловою площею 86,8 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Л, споруди І, № 3,7, огорожі - № 4, 5.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно договору купівлі - продажу від 06.12.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-1556, ОСОБА_4 купив у ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 2/6 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд за АДРЕСА_1 . В цілому житловий будинок складається з житлового будинку літ. А. шлак. житловою площею 79,00 кв. м., до якого прилягають кухня Г, сараї О.Б., огорожі та споруди № 4,7,І.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності та виділ частки майна в натурі задоволено частково. Визнано, що в порядку перерахунку ідеальних часток у зв`язку з добудовою у житловому будинку АДРЕСА_1 частка ОСОБА_3 складає 63/100, ОСОБА_4 - 74/300, ОСОБА_5 - 37/300. Виділено в натурі частку житлового будинку ОСОБА_3 в житловому будинку літ. "А" з прибудовами літ. "А'-1, а'-1": 2-1 коридор пл. 3,5 кв. м., 2-2 житлова пл. 25,9 кв. м., 2-3 кухня пл. 7,0 кв. м., 2-4 коридор пл. 1,1 кв. м., 2-5 вбиральня пл. 1,5 кв.м., 2-6 ванна пл. 3,7 кв.м., 2-7 коридор пл. 4,2 кв. м., 2-8 житлова пл. 10,5 кв. м., 2-9 житлова пл. 14,6 кв.м.; а також надвірні узаконенні господарські прибудови: Літ. "Б" - літня кухня-1975 року, пл. 27,0 кв.м. Літ. "Л" - сарай - 1977 рік -пл. 13 кв.м., Літ. №3 - зливна яма, 1/2 частина Літ. №7 - вод. колодязь, 1/2 частина Літ. №4,5 - огородження, 1/2 частина Літ. № І- замощення; залишивши у спільній частковій власності з частками ОСОБА_4 - 2/3 та ОСОБА_5 - 1/3, в житловому будинку літ. "А" по АДРЕСА_1 : 1-1 коридор пл. 3,7 кв. м., 1-2 житлова кімната пл. 14,5 кв. м., 1-3 житлова кімната пл. 10,1 кв. м., 1-4 житлова кімната пл. 11,2 кв. м., 1-5 кухня пл. 6,6 кв. м., 1-6 вбиральня поєднана пл. 1,3 кв. м., прибудову "а-1" та літню кухню літ. "Г", сарай літ. "О", 1/2 частина Літ. № 7 - вод. колодязь, 1/2 частина Літ. №4,5 - огородження, 1/2 частина Літ. №І- замощення.

24 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 24.10.2019 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 72 кв. м., житловою площею 51 кв. м., що складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ Л, зливної ями № 3, 1/2 водяного колодязю № 7, 1/2 огорожі № 4, 5, 1/2 частки замощення № І.; за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 119,4 кв. м., житловою площею 86,8 кв. м., що складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ Л, сараю літ. О, споруди - І, № 3, № 7, огорожі - № 4,5.

Крім того, позивач в своєму позові посилається на те, що державним реєстратором, в порушення норм чинного законодавства, зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на самочинну забудову.

На підтвердження зазначеного суду надано постанову управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області № 15 по справі про адміністративне правопорушення від 24.01.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_4 вимоги припису управління Держархбудінспекції від 18.08.2016 року №281 по об`єкту «Реконструкція житлового будинку шляхом будівництва сіней (літера а-1)» за адресою АДРЕСА_1 не виконав, а саме: відповідні документи на об`єкт у порядку, встановленому чинним законодавством не оформлено та об`єкт не приведений у стан, що передував самочинному виконанню будівельних робіт, чим порушив абз.3 п.14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553. За встановлені правопорушення ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.04.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 29.10.2018 року за вих. № 2673, вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи БТІ за адресою: АДРЕСА_1 існує самочинне будівництво, а саме сіни літ. а-1 (площа забудови 10,8 кв. м.), загальна площа 7,9 кв. м., які знаходяться у користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бутипротиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

За вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав.

Згідно п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до п. 7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Згідно п.п. 1,2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно п. 20 вищевказаного Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Згідно абз. 4 п. 54 Порядку, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення); технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Відповідно до п. 56 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

Згідно з п.5 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з умов для проведення Державної реєстрації прав є прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Тобто, державний реєстратор зобов`язаний перевірити відповідність Закону документів, що подаються для державної реєстрації прав та прийняти рішення про проведення державної реєстрації, зупинення державної реєстрації чи про відмову у проведенні державній реєстрації прав, та, відповідно до ст.26 Закону, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав - внести записи до Державного реєстру прав.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор зазначає рівні частки у праві спільної часткової власності на таке майно, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, або якщо інше не встановлено законом.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених ним обставин. В силу принципу диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що відповідно до ст. 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, вийти за межі позовних вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі ніж було заявлено), суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При прийнятті рішення у справі № 489/7011/15-ц (провадження № 2/489/259/16) від 06.10.2016, суд не виходив за межі позовних вимог та не визнавав права власності за ОСОБА_4 , який був відповідачем у зазначеній справі.

Верховний Суд України в Постанові від 03 квітня 2013 року, у справі № 6-12цс/13, роз`яснив, що поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Рішенням суду, на підставі якого була здійснена оскаржувана державна реєстрація, суд залишив у спільній частковій власності з частками ОСОБА_4 - 2/3 та ОСОБА_5 - 1/3 в житловому будинку літ. "А" по АДРЕСА_1 , при цьому самовільно визначив споруди, які за рішенням суду були виділені позивачу.

Тобто, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як учасники спільної часткової власності, володіють часткою в праві власності на спільне майно в цілому, без виділення частки майна в натурі.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Мостецького Д.О. Миколаївської районної державної адміністрації від 24.03.2017 року, всупереч нормам закону та рішення суду було безпідставно зареєстровано за ОСОБА_4 майно залишене у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із частками 2/3 та 1/3 відповідно, з зазначенням характеристик споруд, в той час, коли за судовим рішенням реального розподілу спільного майна не визначалось, виділялась в натурі лише частка ОСОБА_3 ..

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Державного реєстратора Миколаївської районної державної адміністрації Мостецького Дмитра Олександровича, ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задовольнити.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 119,4 кв. м., житловою площею 86,8 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Опис: А - житловий будинок; Б - літня кухня; Г - літня кухня; Л - сарай; І, № 3, № 7 - споруди; № 4, № 5 - огорожа, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19617200 від 24.03.2017 року державним реєстратором Мостецьким Дмитром Олександровичем.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: Державний реєстратор Миколаївської районної державної адміністрації Мостецький Дмитро Олександрович, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Одеське шосе, 18-а.

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «19» жовтня 2020 року.