Справа № 473/3247/20
РІШЕННЯ

іменем України

"16" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 листопада 1998 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0613 га., призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_2 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому ОСОБА_1 просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0613 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі позивачки та представників сторін, оскільки матеріали справи містять усю інформацію, необхідну для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Зокрема, судом встановлено, що на підставі біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 листопада 1998 року, реєстр №150 (визнаного дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 12 лютого 2019 року) ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ) придбала у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0613 га., призначеній для його обслуговування.

Право власності щодо ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30 березня 1995 року (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4832) зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_2 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0613 гектарів, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку (що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4832).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя : Вуїв О.В.