КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/9089/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання трудових відносин припиненими,

В С Т А Н О В И В :

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив свої трудові відносини з Акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», визнати припиненими з 18 червня 2019 року у зв`язку з його звільненням з посади інженера 2 категорії відділу паливно-енергетичних ресурсів СП «Служба Локомотивного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та зобов`язати відповідача повернути позивачу його трудову книжку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 вересня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» на посаду інженера 2 категорії відділу паливно-енергетичних ресурсів СП «Служба Локомотивного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» згідно з наказом №318-НОК/ОС про прийняття на роботу від 08 вересня 2017 року.

29 травня 2019 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направив заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Зазначену заяву відповідачем отримано 05 червня 2019 року.

08 липня 2019 року ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено заяву про видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку при звільненні.

Трудової книжки з відміткою про звільнення ОСОБА_1 надіслано не було.

02 серпня 2019 року адвокатом позивача було направлено запит з приводу отримання інформації щодо трудових відносин між відповідачем та позивачем з проханням надіслати трудову книжку позивача.

У відповідь було отримано лист від 15 серпня 2019 року про те, що інформацію яка міститься в адвокатському запиті неможливо надати, оскільки документи які містять відомості про трудові відносини були вилучені працівниками Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області на підставі ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2019 року.

23 серпня 2019 року на адресу відповідача направлено запит щодо направлення наказу про звільнення ОСОБА_1 та оригінал трудової книжки.

23 серпня 2019 року адвокатом позивача направлено на адресу Лиманського ВП Слов`янського ВП ГНП в Донецькій області запит стосовно надання інформації про витребування документів про трудові відносини між позивачем та відповідачем.

У відповідь на адвокатський запит надано відповідь про те, що Лиманським ВП Слов`янського ВП ГНП в Донецькій області на підставі ухвали суду було вилучено наказ про прийняття на роботу, копія наказу знаходиться у філії.

Також вилучені копії заяв ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням та за згодою сторін.

Трудова книжка не вилучалась ні в оригіналі, а ні в копії.

12 жовтня 2019 року від відповідача надійшов лист в якому він повідомив, що позивач є діючим працівником і оригінал трудової книжки він може отримати під час звільнення.

З даного листа стало відомо те, що ОСОБА_1 не було звільнено за власним бажанням та відповідачем проігноровано норми ст. 38 КЗпП України.

На думку позивача, його право на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а також право щодо вільного вибору праці було порушеним.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року позов задоволено.

Трудові відносини ОСОБА_1 з АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська залізниця», визнано припиненими з 18 червня 2019 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади інженера 2 категорії відділу паливно-енергетичних ресурсів СП «Служба Локомотивного господарства» регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Зобов`язано регіональну філію «Донецька Залізниця» АТ «Українська залізниця» видати ОСОБА_1 його трудову книжку.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до п. 4

ч. 1 cт. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника ( статті 38, 39 ).

Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу ( переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в інші місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин ), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Виходячи з цього, а також того, що позивач відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередив про це власника письмово, подавши відповідну заяву, проти чого відповідач заперечень не висловив, однак у порушення вимог закону припинення трудових відносин за заявою позивача не оформив, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

При цьому місцевим судом зазначено, що наявність кримінального провадження №0000096 від 20 травня 2019 року не є підставою для відмови відповідачем у звільненні позивача за власним бажанням.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 08 вересня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до регіональної філії «Донецька Залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на посаду інженера 2 категорії відділу паливно-енергетичних ресурсів СП «Служба Локомотивного господарства» регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» відповідно до наказу №318-НОК/ОС про прийняття на роботу від 08 вересня 2017 року ( а.с. 5 ).

29 травня 2019 року ОСОБА_1 на адресу регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» було направлено заяву про звільнення з посади за власним бажанням ( а.с. 6 ).

Зазначену заяву відповідач отримав 05 червня 2019 року ( а.с. 8 ).

08 липня 2019 року ОСОБА_1 на адресу регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» було направлено заяву про видачу трудової книжки та проведення повного розрахунку при звільненні.

Трудової книжки з відміткою про звільнення ОСОБА_1 надіслано не було.

02 серпня 2019 року адвокатом позивача на адресу регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» було направлено адвокатський запит з приводу отримання інформації, щодо трудових відносин між регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 ( а.с. 11 ).

У відповідь було отримано лист від 15 серпня 2019 року про те, що інформацію яка міститься у адвокатському запиті неможливо надати, так як документи які містять відомості про трудові відносини між ОСОБА_1 та відповідачем були вилучені працівниками Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУ НП в Донецькій області на підставі ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2019 року ( а.с. 12 ).

23 серпня 2019 року на адресу регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» було направлено запит адвоката позивача щодо направлення наказу про звільнення ОСОБА_1 та оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 14 ).

23 серпня 2019 року адвокатом позивача на адресу Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області було направлено адвокатський запит стосовно надання інформації про витребування документів про трудові відносини між регіональною філією «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» та ОСОБА_1 , в тому числі й трудової книжки ( а.с. 13 ).

У відповідь на адвокатський запит було надано відповідь №13695/302/01-2019 від 09 вересня 2019 року про те, що на підставі ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2019 року було вилучено оригінал наказу розпорядження №318-НОК/ОС від 08 вересня 2017 року про прийняття на роботу, копія наказу мається у представників філії.

Також, вилучені копії заяв ОСОБА_1 про звільнення як за власним бажанням, так і за згодою сторін.

Трудова книжка ОСОБА_1 не вилучалась, а ні в оригіналі, а ні в копії ( а.с. 5 ).

15 вересня 2019 року на адресу регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» було направлено адвокатський запит з посиланням на відповідь Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області №13695/302/01-2019 від 09 вересня 2019 року стосовно наявності в регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 та з проханням надіслання трудової книжки ОСОБА_1 з відповідними записами про звільнення ( а.с. 14 ).

Листом від 07 жовтня 2019 року регіональна філія «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» повідомила, що ОСОБА_1 є діючим працівником регіональної філії «Донецька Залізниця» АТ «Українська Залізниця» і оригінал трудової книжки він може отримати під час звільнення

( а.с. 15 ).

Таким чином, місцевий суд, враховуючи викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, дійшов правильних та обґрунтованих висновків про те, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово та подавши відповідну заяву, проти чого відповідачем заперечень не висловлено, однак той, у порушення вимог закону, припинення трудових відносин за заявою позивача не оформив, що призвело до порушень прав позивача, а тому вказаний позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 3, 21, 23, 24, 38, 48 КЗпП України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Посилання апелянта на наявність кримінального провадження відносно позивача, з точки зору суду другої інстанції, не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення місцевим судом та підставою для зміни чи скасування, оскільки, як встановлено, трудові права позивача були порушені та підлягають захисту в зазначений у позові спосіб.

Окрім цього, на законність та обґрунтованість судового рішення, на переконання апеляційного суду, не впливає і факт відмови у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у даній справі, оскільки місцевим судом повністю дотримані вимоги ст.ст. 251, 252 ЦПК України при вирішення заявленого клопотання з цього приводу.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права було розглянуто вказану справу без повідомлення сторін слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання трудових відносин припиненими - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова