22-ц/804/1070/20
242/1475/18

Головуючий у І інстанції Капітонов В.І.
Єдиний унікальний номер 242/1475/18
Номер провадження 22-ц/804/1070/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Принцевської В.П.,

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року, ухвалене в м. Селидове Донецької області, у справі за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що 23 жовтня 2007 року між АТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5729056, відповідно до якого позичальнику наданий кредит в сумі 110 000 доларів США, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначених договором. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, проте відповідач у порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 березня 2014 року виникла заборгованість в сумі 123 781,73 доларів США, яка складається з: 92 052,78 доларів США заборгованість за кредитом та 31 728,95 доларів США заборгованість по процентам. Просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5729056 від 23 жовтня 2007 року в розмірі 123 781,73 доларів США, а також вирішити питання про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5729056 від 23.10.2007 року за період з 31.05.2011 року по 19.03.2014 року в розмірі 123 781 долар США 73 центи, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 92 052 долари США 78 центів, заборгованості за відсотками у розмірі 31 728 доларів США 95 центів та судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутності, його не було повідомлено належним чином про розгляд справи, у зв`язку з чим він був позбавлений права надавати суду докази, якими він заперечує проти позову. Вказує на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позовна заява подана до суду без оплати судового збору, окрім того, позивач вказував, що ним раніше була подана до Ворошиловського районного суду м. Донецька позовна заява до того ж відповідача, з тим самим предметом спору та з тих самих підстав, тому зазначену позовну заяву слід було залишити без розгляду. Також, судом не були досліджені суми заборгованості по кредиту, не була проведена перевірка розрахунків. Окрім того зазначає, що позовна заява була подана з порушенням строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник АТ «ПУМБ» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою (а.с. 219), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача Петрова Г.В., який просив скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5729056, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит в сумі 110 000 доларів США, а позичальник зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит банку у строки, обумовлені цим договором. Відповідно до п. 1.3 Договору процентна ставка за користування кредитом становить 11,90% процентів річних. Проценти сплачуються позичальником в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 1.4 Договору кредит надається позичальникові строком до 23.10.2024 року.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №362065563 від 23 жовтня 2007 року (а.с. 17).

З 01 травня 2011 року відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 19 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 123 781,73 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 92 052,78 доларів США та заборгованості по процентам 31 728,95 доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора разом із процентами.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, розгляд справи судом першої інстанції у його відсутності та неповідомленням його про розгляд справи у встановленому законом порядку.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають, зокрема, право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом частина 2 ст. 12 ЦПК України).

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Натомість, у даній справі апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся через SMS-повідомлення, оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.57, 58, 67, 73, 105, 112, 113, 114. 129, 130, 139, 140, 141).

Також, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про надання копії позовної заяви (а.с. 59), клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач зазначає про отримання ним копії позовної заяви 21 серпня 2018 року (а.с. 62) та письмове пояснення до позовної заяви, в якій він не вказує про сплив позовної давності (а.с. 63).

Вказане свідчить про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про розгляд судом першої інстанції зазначеної справи та можливість скористатися своїми процесуальними правами на участь в судовому засіданні, надання доказів, якими він заперечує проти позову, подання заперечень, заяв та клопотань, зокрема і заяви про застосування позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції.

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судові засідання суду першої інстанції не з`являвся, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подавав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Такі докази не подавалися і до суду апеляційної інстанції. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.

Отже, судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого наявні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, тому відсутні підстави для вирішення апеляційним судом заяви про порушення строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що зазначену позовну заяву слід було залишити без розгляду у зв`язку з тим, що позивачем раніше була подана до Ворошиловського районного суду м. Донецька позовна заява до того ж відповідача, з тим самим предметом спору та з тих самих підстав, апеляційний суд не приймає до уваги.

З матеріалів справи вбачається що Ворошиловським районним судом м. Донецька 04 квітня 2014 року було відкрито провадження у цивільній справі № 255/3843/14-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадку подання заяви про відновлення втраченого провадження до закінчення судового розгляду.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі можливо лише у закінченій ухваленням рішення справі або у якій провадження закрито.

Доказів на підтвердження того, що провадження у цивільній справі № 255/3843/14-ц було закінчено ухваленням рішення або було закрито, відповідачем не надано.

Таким чином, позивач, відповідно до вимог ст. 492 ЦПК України, скористався своїм правом звернутися до суду з новою позовною заявою, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ», підсудна Селидівському міському суду Донецької області.

Доводи апеляційної скарги про прийняття позовної заяви без оплати судового збору апеляційний суд також не приймає до уваги, оскільки зазначене не є підставою для скасування рішення суду.

Також є безпідставними і доводи скарги щодо неврахування судом першої інстанції наявності укладеного сторонами договору іпотеки № 57447 в забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором, оскільки звернення стягнення на передане в іпотеку майно в рахунок погашення кредитної заборгованості є правом позивача, а не його обов`язком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни рішення.

Судове рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська