Дата документу 15.10.2020 Справа № 310/4069/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/4069/20Головуючий у 1-й інстанції Кошева О.А.
Пр. № 22-ц/807/2984/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кримської О.М,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, збереження та поліпшення майна

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 16-18), в якому просила стягнути з відповідача відшкодування здійснених витрат на утримання, збереження та поліпшення майна у вигляді домоволодіння (будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 127724,31 грн., а також судовий збір 1277,24 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 23 червня 2020 року (а.в.м.с. 15) провадження у цій справі відкрито.

20 липня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про забезпечення даного позову позивача у цій справі (а.в.м.с. 96-98) шляхом накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігти ризикам невиконання рішення суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року (а.в.м.с. 8) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 2-5) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_2 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 11).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції у цій справі відкрито 24 вересня 2020 року (а.в.м. 84), справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 87).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. та Кримською О.М. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.в.м.с. 102-103).

Ухвалою апеляційного суду від 13.10.2020 року (а.в.м.с. 105) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 12.10.2020 року про участь її у режимі відеоконференції у судовому засіданні 15.10.2020 року у цій справі відмовлено через недотримання строків для подачі останнього (а.в.м.с. 104).

Ухвалою апеляційного суду від 15.10.2020 року (а.в.м.с. 113) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 від 15.10.2020 року про участь його у режимі відеоконференції у судовому засіданні 15.10.2020 року у цій справі відмовлено через недотримання строків для подачі останнього (а.в.м.с. 107).

У судове засідання 15 жовтня 2020 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 91, 100-101) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу (процесуальне питання) апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право …. змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд, першої інстанції, правильно відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі у вищезазначений спосіб, правильно керувався ст.ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, але помилково виходив із такого.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» N 9 від 22.12.2006 р. розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Проте підстави, викладені позивачем у заяві про забезпечення позову щодо можливих складнощів у виконанні рішення суду є тільки його припущенням і жодними доказами по справі не підтверджені.

Зважаючи на те, що позивач не зазначив обставини, які б свідчили про те, що виконання рішення суду, в разі задоволення позову, буде ускладненим чи неможливим, що вимагає забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів його забезпечення.

Крім того, спосіб, у який позивач просить суд забезпечити позов, не співрозмірний та не пов`язаний із заявленою позовною вимогою про стягнення коштів.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки, суд першої інстанції не звернув належної уваги на інші відомості, потрібні для вирішення процесуального питання про забезпечення позову у цій справі у вищезазначений спосіб.

І, навпаки, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

В силу вимог ст. 81 ч. 7 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Так, апеляційний суд запросив та отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.в.м.с. 92-94), за змістом якої станом на 08.10.2020 року право власності на будинок АДРЕСА_1 досі зареєстровано за позивачем у цій справі ОСОБА_1 , також має місце актуальне обтяження (арешт) від 09.09.2019 року цього будинку ОСОБА_1 на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, виданої 04.09.2019 року у справі ЄУН 310/6809/19.

Тобто, відповідач у цій справі ОСОБА_2 досі не перереєструвала за собою право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі постанови Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі ЄУН 310/2647/17 (а.в.м.с. 29-51), якою касаційний суд в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 у тому числі витребував із незаконного володіння ОСОБА_1 (позивача у цій справі) домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

В силу вимог ст. 150 ч. 1 п. 1 ЦПК України позов забезпечується арештом на майно, що належить відповідачеві.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах, позивач ОСОБА_1 фактично просить у цій справі накласти арешт в забезпечення її позову у цій справі ЄУН 310/4069/20 на майно, яке за нею ( ОСОБА_1 ) же і зареєстровано, а не за відповідачем ОСОБА_2 , що не узгоджується із видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України.

Крім того, накладення арешту на вищезазначений будинок (домоволодіння) у цій справі порушить права ОСОБА_2 . Оскільки, це зупинить виконання вищезазначеної постанови Верховного Суду про витребування цього домоволодіння (будинку) на користь ОСОБА_2 в іншій цивільній справі ЄУН 310/2647/17 (а.в.м.с. 29-51), яка набрала законної сили.

Так як, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (див. пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

В силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб…у спосіб, визначений законом…

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року у цій справі слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви.

В силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги позивача лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 141, 367-368, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.10.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кримська О.М.