Справа № 473/2208/20
"21" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ :
в липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником обумовленого житлового будинку. В зазначеному будинку з 29.12.2009 року зареєстрована відповідач по справі. Остання за вказаною адресою з серпня 2018 року не проживає, проте не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Разом з тим, реєстрація відповідача в даному будинку створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю.
Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування, посвідченого 06.06.1992 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою (а.с.6-9).
В даному будинку з 29.12.2009 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (колишній член сім`ї власника житла). Проте, згідно акту голови вуличного комітету та сусідів від 17.02.2020 року, довідки квартального комітету № 33 від 18.02.2020 року за № 184, показань свідка ОСОБА_3 за місцем реєстрації остання не проживає з серпня 2018 року (а.с.10,11). Добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає.
Доказів наявності поважних причин непроживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному житловому будинку, створення останній перешкод у користуванні житлом, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
ЖК України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім?ї власника житла (колишніх членів сім?ї) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:
- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;
- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання без поважних причин відповідачем ОСОБА_2 свого права на користування належним позивачу житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо порядку та строків користування житлом, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямзадовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан