ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1664/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1691/20 Категорія: 304090000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2020 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 03 жовтня 2018 року.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені сайті банку (www.privatbank.ua) складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у анкеті, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що позичальник повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання, ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався.

Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Позивач зазначив, що підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому змінювався. Для користування кредитним рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку, яка після закінчення строку дії неодноразово перевипускалася.

Встановлення та зміну кредитного ліміту, порядок внесення змін до умов договору, порядок розрахунків позивач обгрунтовує посиланнями на Умови та правила надання банківських послуг. Крім того, банк наголошує на тому, що за цими ж Умовами та правилами власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту короткострокового кредиту, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над суму залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

ОСОБА_1 своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої за розрахунком банку станом на 15 квітня 2020 року становила всього 20 268, 45 грн. з яких:

13 330,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 13 330,53 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

5 496,57 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн. нарахована пеня;

0,00 грн. нарахована комісія;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг::

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

941,36 грн. - штраф (процентна складова).

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8 000 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 829, 66 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, суд виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, не беруться до уваги як частина банківського договору, а у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанку» не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Крім того, місцевий суд врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти у межах наданого кредитного ліміту обраної платіжної карки «Універсальна» в добровільному порядку банку не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку з посилання на його незаконність, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи в частині, що оскаржується апелянтом.

Скаржник зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 03 жовтня 2018 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. На картку відповідача було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому змінювався, відповідач отримав банківську картку та користувався грошима, що підтверджується випискою по рахунку.

Крім того, скаржник вказує на користування відповідачем кредитними коштами понад встановлений розмір кредитного ліміту (овердрафт) чим і пояснює збільшення заборгованості за кредитом понад встановлений ліміт, що передбачено Умовами та правилами.

Апелянт наголошує на тому, що 19 грудня 2018 року відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому визначена процентна ставка за користування, за невиконання зобов`язання та розміри штрафів, а тому місцевим судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування (у тому числі щодо сплати процентів та неустойки).

Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафу та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено загальну інформацію про клієнта. (а.с.15)

Відомостей щодо звернення клієнта для отримання карти, її виду, наявність кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду, що у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 жовтня 2018 року, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку позичальника, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, довідку про отримані відповідачем кредитні картки та строки їх дії, а також копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому, вказані в анкеті-заяві Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника. Згадана в анкеті Пам`ятка клієнта в матеріалах справи також відсутня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи зі змісту підписаної заяви, частинами кредитного договору є Умови та Правила надання банківських послуг і тарифи банку, оскільки саме їх змістом встановлений ряд умов, необхідних для кредитного договору.

При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, до загальної суми заборгованості не включив тіло кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник). Проте, просив стягнути складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками; штрафи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 9-12) та довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 13) на банківській картці відповідача 31 травня 2019 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн., в межах якого відповідач користувався грошовими коштами.

Колегія суддів наголошує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до цієї норми, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься у матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами (постанова ВС від 16 вересня 2020 року за результатами розгляду справи №200/5647/18).

За змістом виписки по рахунку є очевидним здійснення банківських операцій, зокрема отримання готівки, зняття готівки в банкоматі, поповнення картки через термінал та інші операції

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем анкети-заяви та користування кредитними коштами, наданими на банківську картку, 03 жовтня 2018 року між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, а позивачем підтверджено належними та допустимими доказами використання позичальником фактично отриманих у борг грошових коштів у розмірі 8 000 грн.

Правомірність стягнення місцевим судом заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі меншому, ніж заявлено позивачем у розрахунку (13 330,53 грн.) судом не перевіряється, оскільки в апеляційній скарзі такі вимоги не заявлені скаржником.

Позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами, оскільки умовами договору не визначений розмір вказаних відсотків.

Надання банком до суду першої інстанції в обгрунтування позовних вимог в частині нарахованих відсотків та штрафів паспорту споживчого кредиту від 19 грудня 2018 року (а.с. 16-17) як документу, в якому викладені основні умови кредитування, не підтверджують законності нарахування банком відсотків та штрафних санкцій, оскільки зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (пункт 7).

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування,орієнтовану загальну вартість кредиту та передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в межах доводів апеляційної скарги місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, всебічно розглянувши надані позивачем докази, надавши їм відповідну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2020 року у цивільній справі за позовом АТ КБ 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді