Єдиний унікальний номер судової справи 477/2467/19
Номер провадження 22-ц/812/708/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Жовтневим районним судом Миколаївської області 24 лютого 2020 року, під головуванням судді Глубоченка С.М. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Сонячна поляна» про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів членів садівничого товариства,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Садівничого товариства «Сонячна поляна» (далі - СТ «Сонячна поляна») про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів членів садівничого товариства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2016 році ОСОБА_1 прийнято у члени СТ «Сонячна поляна».

19 червня 2019 року позивачем отримано протокол загальних зборів членів СТ «Сонячна поляна» від 18 травня 2019 року, відповідно до якого прийнято рішення про виключення його з членів вищевказаного товариства.

Позивач вважає вказане рішення незаконними, оскільки воно прийнято з чисельними порушеннями.

Посилаючись на викладені обставини, та на те, що вказане рішення є незаконним, ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати рішення загальних зборів членів СТ «Сонячна поляна» про виключення його із членів садівничого товариства, оформленого протоколом загальних зборів членів СТ «Сонячна поляна» від 18 травня 2019 року без номеру та стягнути на його користь з відповідача судові витрати по справі в розмірі 768 грн. 40 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2019 року до відкриття провадження у справі забезпечено позов шляхом заборони СТ «Сонячна поляна» здійснювати будь-які дії пов`язані з відключенням від електричної мережі садового будинку в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та розташований в СТ «Сонячна поляна» (а.с.65-67).

Наступною ухвалою того ж суду від 27 вересня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.69-70).

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с.76-77).

05 грудня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10 січня 2020 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 повторно не з`явилися в судові засідання, які призначалися на 10 січня 2020 року, 24 лютого 2020 року. Будь-яких доказів, що підтверджують неможливість прийняти участь у судових засіданнях останні не надали, та заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, хоча про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Також, скасовані заходи забезпечення позову у виді заборони СТ «Сонячна поляна» здійснювати будь-які дії пов`язані з відключенням від електричної мережі садового будинку позивача, що були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2019 року та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Канавцева В.М. про компенсацію здійснення витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

В апеляційній скарзі позивач вказує також на те, що він та його представник не з`явилися у судові засідання, які призначались на 10 січня 2020 року та 24 лютого 2020 року з поважних причин, про що направили на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи та призначення його на іншу дату, тому вважає, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду. При цьому, апеляційна скарга не містить посилань на незаконність ухвали в частині скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У ст.129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обов`язок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і ч.5 ст.223 ЦПК України.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача або не повідомлення ним про причини неявки, та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

З матеріалів справи убачається, що після постановлення ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 дана справа призначалася до розгляду неодноразово.

Так, ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25 жовтня 2019 року (а.с.69-70).

В підготовче судове засідання, призначене на 25 жовтня 2019 року, з`явився представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Підготовче судове засідання відкладено на 21 листопада 2019 року (а.с.90).

В підготовче засідання, призначене на 21 листопада 2019 року, з`явились представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник відповідача Канавцев В.М . Оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 05 грудня 2019 року (а.с.117-118).

В підготовче засідання, призначене на 05 грудня 2019 року, з`явились представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представники відповідача Канавцев В.М. , Когін А.В . Ухвалою суду підготовче судове засідання закрито. Призначено справу до судового розгляду на 10 січня 2020 року на 09.30 год. (а.с.136-139).

27 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій, посилаючись на те, що він та позивач не мають можливості прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 10 січня 2020 року, просив відкласти розгляд справи на іншу дату (а.с.142). При цьому, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неможливості з`явитися в судове засідання суду не надано.

В судове засідання, призначене на 10 січня 2020 року, позивач та його представник не з`явились. Розгляд справи відкладено на 24 лютого 2020 року на 13.30 год.(а.с.149-150).

24 лютого 2020 року о 10.42 год. позивачем ОСОБА_1 особисто подано до районного суду заяву про відкладення розгляду справу на іншу дату. Заява обґрунтована тим, що представник позивача не має можливості прибути у судове засідання, оскільки перебуває за межами міста, а сам позивач проходить реабілітацію у лікувальному закладі після проведеної операції. При цьому, позивачем не додано до заяви жодного документу (доказу) на підтвердження викладених у ній обставин (а.с.156).

Отже, з огляду на те, що належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи позивач два рази поспіль не з`явився в судові засідання та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким вирішенням процесуальної долі позовної заяви та, при цьому, виходить з того, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до п.23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року у справі «Цихановський проти України» (заява №3572/03) національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

У рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2017 року у справі «Sukhanov and Others v. Russia» (заяви №№ 56251/12, 23302/13, 53116/15 ) зазначено, що залишення позовної заяви без розгляду у разі повторної неявки позивача, якщо останній не заявляє клопотання про розгляд справи за його відсутності, не призводить до порушення права на доступ до суду.

З матеріалів даної справи убачається, що районним судом було вжиті всі передбачені законом заходи для забезпечення можливості повного та всебічного розгляду справи, в тому числі і щодо безпосередньої участі позивача та його представника у судових засіданнях. Разом з тим, встановивши те, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в суді першої інстанції, не з`явились у судові засідання, призначені на 10 січня 2020 року, 24 лютого 2020 року, і не надіслали заяви до суду про розгляд справи за їх відсутністю, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду, правильно застосувавши положення ст.ст.223,257 ЦПК України. При цьому, законних підстав для відкладення розгляду справи суд першої інстанції не мав.

Також, колегія суддів враховує, що право ОСОБА_1 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України.

Посилання ж позивача в апеляційній скарзі на виписку з медичної карти від 16 січня 2020 року та довідку Сімейної амбулаторії від 28 лютого 2020 року, як на докази поважності причин неявки в судове засідання, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі документи додані лише до апеляційної скарги, та на час розгляду заяви позивача від 24 лютого 2020 року про відкладення розгляду справи, матеріали справи не містили цих документів.

Більше того, процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути й поважними. Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 07 квітня 2020 року