Справа № 635/7971/19
Провадження по справі № 2/635/967/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Панас О.С.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 квітня 1998 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори Столяренко Н.В. за реєстровим №2-617, зареєстрованого 21 травня 1998 року в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №21 за реєстровим №2472 та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 липня 1999 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. за реєстровим №461, позивачу належить 162/300 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 46/100 частин житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, належать сину позивача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 лютого 2015 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Жовнір Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за №338. У спірному житловому будинку окрім позивача ОСОБА_1 , її сина - ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , значиться зареєстрованим також й відповідач по справі ОСОБА_2 , який для позивача є сторонньою людиною та не мешкає в будинку, розташованому за вищевказаною адресою з 2010 року. Місце проживання відповідача, а також засоби зв`язку останнього ОСОБА_1 не відомі. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у належному у тому числі і їй житловому будинку створює для неї певні незручності, зокрема в тому, що ОСОБА_1 доводиться сплачувати за відповідача комунальні послуги, крім того, ОСОБА_1 не може оформити субсидію, а також як власник майна не має можливості розпоряджатися ним у повному обсязі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
У підготовчому засіданні, яке відбулося 03 лютого 2020 року залучено до участі у вищевказаній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує та просить їх задовольнити.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185423325 від 21 жовтня 2019 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно довідки №4803, виданої 16 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, а також відомостей, отриманих судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, з зазначеної селищної ради 27 листопада 2019 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 .
Як вбачається зі змісту акту, складеного 23 вересня 2019 року депутатом Пісочинської селищної ради Біцура В.Л. за участю сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не проживає з 01 жовтня 2010 року.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не проживає з нею у спірному будинку, не пов`язаний з нею спільним побутом та не веде спільне господарство.
Враховуючи викладене, застосуванню підлягають положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме з 01 жовтня 2010 року. Перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 11 квітня 2001 року Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 24 грудня 2001 року Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12 вересня 2003 року Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 22 жовтня 2020 року.
Суддя Т.В. Бобко