ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2230/17

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/559/20

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

час проголошення рішення суду - 08 год 30 хв.,

дата складання повного тексту рішення суду - 24 січня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя матеріали та роботи, використані при проведенні ремонту домоволодіння по АДРЕСА_1 в сумі 64 000 грн, та провести поділ майна подружжя, визнавши за відповідачем право власності на матеріали та роботи, використані при проведенні ремонту вказаного домогосподарства на суму 64 000 грн, та стягнути з нього на її користь компенсацію 1/2 вартості ремонту - 32 000 грн.

У мотивування заявлених вимог зазначала, що з листопада 2005 року по 31 березня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У 2009 році за спільні кошти був придбаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований за відповідачем. Також у період шлюбу за спільні кошти були придбані будівельні матеріали, обладнання та проводились істотні ремонтно-будівельні роботи у будинку для його поліпшення.

Указувала, що з урахуванням того, що будівельні матеріали та роботи є частиною ремонту та оснащення належного відповідачу житлового будинку, а їх відокремлення неможливе без пошкодження майна, вважає необхідним матеріали та роботи виділити відповідачу у власність та залишити у його користуванні, а їй в рахунок компенсації відшкодувати половину вартості матеріалів та робіт, використаних у ході проведення ремонту будинку.

Ухвалою від 16 листопада 2018 року Чернігівський районний суд залучив ОСОБА_2. до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 133).

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала уточнену заяву, в якій просила визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 , матеріали та роботи, використані при проведенні ремонту домоволодіння по АДРЕСА_1 , та провести поділ майна подружжя, визнавши за ОСОБА_2 , як спадкоємцем, право власності на матеріали та роботи, використані при проведенні ремонту указаного домогосподарства на суму 73 170,75, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію 1/2 вартості ремонту в сумі 73 170,75 грн. (т. 1 а.с. 232).

Рішенням від 16 січня 2020 року Чернігівський районний суд позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки 44 056,55 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо розподілу вартості трудових затрат подружжя на суму 47 116,29 грн та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення у наведеній частині та ухвалити нове, яким задовольнити указані позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення половини вартості робіт, виконаних господарчим способом, дійшов помилкового висновку про те, що оскільки ці роботи проводилися власними силами подружжя, отже їх спільні кошти витрачалися лише на придбання матеріалів, які були використані під час ремонту, тому й відшкодуванню на користь позивача належить лише половина вартості матеріалів.

Скаржник зазначає, що суд, всупереч ст.ст. 60, 62, 70 СК України, п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, не врахував, що трудові затрати та праця подружжя також має враховуватись при поділі майна.

Указує, що судовий експерт, допитана у судовому засіданні, пояснила, що вартість фактично виконаних будівельних робіт визначається шляхом розрахунку за допомогою комплексу АВК 5_(3.4.0) кошторисної вартості з використанням обсягів робіт, встановлених дослідженням та натурним обстеженням. Вартість трудових затрат на виконання робіт господарчим способом є складовою частиною вартості робіт. Саме тому лише у дослідницькій частині висновку експерта вартість матеріальних ресурсів виокремлюється. У заключній частині висновку чітко визначено, що в даному випадку вартість виконаних господарчим способом будівельних робіт становить 98 901,86 грн.

Наголошує на тому, що районний суд за відсутності будь-якого нормативно-правового обґрунтування та всупереч висновку експерта при визначенні вартості робіт, виконаних господарчим способом, при поділі майна подружжя не врахував вартість трудових затрат сторін в сумі 47 116,29 грн, розмір компенсації половини яких становить 23 558,15 грн.

У наданому відзиві ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що деякі ремонтні роботи у будинку проводилися власними силами подружжя, а їхні спільні кошти витрачалися лише на придбання матеріалів, отже і стягненню на користь позивача підлягає лише половина вартості цих матеріалів.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не претендує на частину житлового будинку, який будувався до шлюбу, а просить відшкодувати їй лише половину спільних з чоловіком затрат на ремонтні роботи будинку та гаражу, але з урахуванням відсутності у справі доказів щодо доведеності фактичної оплати проведених робіт, підстави для задоволення таких вимог відсутні. Крім того, сторони визнавали проведення робіт власними силами, тобто без сплати за них будь-яких коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з урахуванням роз`яснень п.п. 23, 24, 25 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, виходив з того, що матеріали та роботи, використані при проведенні ремонтних робіт у домоволодінні, не є спільним майном подружжя, оскільки за змістом ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише майно та грошові кошти у вигляді доходів, а не матеріали, що є одним цілим з майном, роботи та витрати, як помилково вважала позивач.

Районний суд зазначив, що за висновком експерта від 17 липня 2019 року вартість будівельних робіт, виконаних господарчим способом становить 98 901,86 грн (з яких вартість матеріальних ресурсів - 51 785,57 грн); виконаних на договірних засадах - 36 327,53 грн; та які не були враховані в ухвалі про призначення експертизи - 11 032,11 грн. Оскільки ремонтні роботи проводилися власними силами подружжя, а їхні спільні кошти витрачалися лише на придбання матеріалів, які були використані під час ремонту, з відповідача належить до стягнення половина вартості матеріальних ресурсів для робіт, виконаних господарчим способом, та половина вартості робіт, виконаних на договірних засадах.

Також суд констатував про недоведеність вимоги про стягнення половини вартості робіт, які не були враховані у поставленому питанні, оскільки експертом, всупереч п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, було вирішене питання, яке не ставилося судом в ухвалі про призначення експертизи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2007 року, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2017 року був розірваний (т. 1 а.с. 4).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27 грудня 2012 року на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 3). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи № 472, з яких вбачається, що домоволодіння складається з житлового будинку, гаража та льоху. Дозвіл на будівництво будинку та відповідний проект забудови земельної ділянки ОСОБА_3 отримав у 1992 році на підставі відповідного розпорядження Чернігівської РДА від 01 грудня 1992 року № 304. Початком будівництва будинку зазначено 2009 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (т. 1 а.с. 95-96).

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17 липня 2019 року № 356/19-24 встановлено, що вартість виконаних будівельних робіт житлового будинку по АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи, з урахуванням фізичного зносу будівельних матеріалів становить: для робіт, виконаних господарчим способом - 98 901,86 грн; для робіт, виконаних на договірних засадах - 36 327,53 грн; для робіт, які не були враховані у постановленому питанні - 11 032,11 грн. Окремо експертом було визначено, що у вартість робіт, виконаних господарчим способом, яка становить 98 901,86 грн входить вартість матеріальних ресурсів на суму 51 785,57 грн (т. 1 а.с. 200-220).

Звернувшись до суду з вимогою про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 зазначала, що у період шлюбу з ОСОБА_3 вони за спільні кошти купували будівельні матеріали, обладнання та проводили значні ремонтні роботи у житловому будинку, у зв`язку з чим вважає, що має право на компенсацію половини вартості будівельних матеріалів та робіт.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами ст. 71 СК України, яка передбачає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 24 постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації (п. 25 постанови).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Проаналізувавши вищенаведені норми та перевіривши обставини справи у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали та роботи, використані при проведенні ремонтних робіт у домоволодінні, не є спільним майном подружжя, пославшись на те, що за змістом ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише майно та грошові кошти у вигляді доходів, а не матеріали, що є одним цілим з майном, роботи та витрати, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання матеріалів та робіт, використаних при проведенні ремонту у домоволодінні, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за відповідачем права власності на такі матеріали та роботи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про стягнення на користь ОСОБА_1 половини вартості матеріальних ресурсів для робіт, виконаних господарчим способом, та половини вартості робіт, виконаних на договірних засадах, з огляду на таке.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 12 грудня 2018 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза (т. 1 а.с. 154-156). Після надісланих експертами клопотань про уточнення поставлених на вирішення експертизи питань ухвалою суду від 26 березня 2019 року на вирішення експертів було поставлено питання в уточненій формі: «Чи виконані на час проведення експертизи наступні ремонтно-будівельні роботи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 : встановлення металопластикових вікон з москітними сітками (приміщення 1-5, 1-2, 2-6 два вікна, 2-7 - два вікна); встановлення арки на другому поверсі будинку, встановлення балконних дверей, міжкімнатних дверей (прим. 1-2, 1-3); встановлення двох металопластикових арок у горищному приміщенні; встановлення перегородки у прим. 1-2; підключення будинку до мереж електропостачання, встановлення лічильника електричної енергії, проведення електропроводки по всьому будинку, встановлення розетки, вимикачів; встановлення паркана; встановлення каналізаційної шахти, проведення каналізаційної системи з вулиці до ванної кімнати з виведенням труб для підключення ванної, унітазу, раковини; проведення шпатлювання стін у приміщеннях 1-1, 1-3, 1-5; стяжки підлоги (приміщення 1- 1, 1-3, 1-5); утеплення будинку піноблоком (прим. 1-1, 1-2, 1-3, 1-5, 2 поверх), встановлення у дворі вбиральні, встановлення вхідних дверей до погребу а2 та яка їх вартість?» (т. 1 а.с. 185-187).

Згідно з висновком експерта № 356/19-24 від 17 липня 2019 року вартість виконаних будівельних робіт житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи, з урахуванням фізичного зносу будівельних матеріалів, становить: для робіт, виконаних господарчим способом - 98 901,86 грн, для робіт, виконаних на договірних засадах - 36 327,53 грн, для робіт, які не були враховані у поставленому питанні - 11 032,11грн. Окремо експертом було визначено, що у вартість робіт, виконаних господарчім способом, яка становить 98 901,86 грн входить вартість матеріальних ресурсів на суму 51 785,57 грн .

Допитана районним судом у судовому засіданні експерт ОСОБА_4. (про що свідчить прослуханий аудіозапис судового засідання) пояснювала, що зазначена у висновку вартість виконаних будівельних робіт включає вартість матеріалів та вартість робіт, розмір яких окремо зазначена у мотивувальній частині висновку. Зокрема, вартість матеріальних ресурсів з врахуванням зносу для робіт, виконаних господарчим способом, становить 51 785,57 грн (т. 1 а.с. 204 зворот).

При цьому експерт зазначала, що виконання робіт господарчим способом є проведення їх сторонами без найму працівників, тобто власними силами подружжя. Експертом також наголошено, що при розрахунку суми 51 972,74 грн можна чітко визначити, які будівельні матеріали та у якій кількості були застосовані в ході ремонту будинку. Окремо експерт пояснювала, що розрахунок проводився, виходячи з осереднених цін Держбуду, які закладені у програмному комплексі, за допомогою якого проводився розрахунок вартості. Експерт задавала лише об`єми виконаних робіт.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки господарчі роботи по оздобленню будинку проводились власними силами позивачки та ОСОБА_3 , що визнавали сторони в ході розгляду справи, половина їх вартості не може бути стягнута на користь ОСОБА_1 .

При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновку судової експертизи щодо вартості трудових затрат, виконаних господарчим способом, оскільки експертний висновок здійснений на підставі: матеріалів даної цивільної справи, матеріалів інвентаризаційної справи будинку, робочого проекту «Зовнішнє електропостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 » 2001 року, ремонтно-будівельних робіт, що здійснені в домоволодінні по АДРЕСА_1 (а.с. 4 та зворот експертного висновку). Жоден з перелічених об`єктів експертного дослідження не містить доказів щодо підтвердження вартості виконаних сторонами господарчим способом робіт. Остання (вартість виконаних господарчим способом робіт) була розрахована за допомогою програмного комплексу на підставі осереднених цін, а не матеріалів справи (договорів підряду, платіжних документів, тощо), а отже є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні про те, що стягненню на користь позивачки підлягає лише половина вартості матеріальних ресурсів, які були використані під час ремонту, оскільки остання підтверджена належними доказами у справі.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2020 року.

Головуюча: Судді: