Справа № 186/285/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , головний державний виконавець Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кайдаш Юлія Юріївна на дії головного державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду зі скаргою, заінтересовані особи ОСОБА_2 , головний державний виконавець Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кайдаш Юлія Юріївна на дії головного державного виконавця.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до нього про поділ спільного майна подружжя, було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації її частки у праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_1 , 35151,64 грн., припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру та стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі вказаного рішення, Першотравенським міським судом було видано виконавчий лист № 186/285/18 від 14 серпня 2019 року.

Постановою державного виконавця від 28 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 186/285/18 від 14 серпня 2019 року.

Також, 28 січня 2020 року головним державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кайдаш Юлією Юріївною було винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно до зазначеної постанови, головним державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить йому, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а всього 38916,80 грн.

Відповідно до штампу відділу поштового зв`язку, який міститься на поштовому конверті, вказана постанова на його адресу була направлена тільки 27 лютого 2020 року, тобто через місяць з моменту її винесення.

Постанову про накладення арешту на майно від 27 січня 2020 року, яка направлена 27 лютого 2020 року, він отримав 28 лютого 2020 року.

Вважає дії головного державного виконавця неправомірними а постанову такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу вказаної статті Закону вбачається, що державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, але виключно у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Розмір суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів за виконавчим листом № 186/285/18 від 14 серпня 2019 року становить 38919 грн. 80 коп.

Згідно останньої оцінки квартири АДРЕСА_1 , її ринкова вартість складає 156927 грн., що більш ніж у 4 рази перевищує розмір суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Згідно ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Також, відповідно до ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», встановлено мінімальну заробітну плату на 2020 рік у місячному розмірі 4723 грн.

Тобто, звернення стягнення на єдине житло боржника не здійснюється, якщо сума, що підлягає стягненню не перевищує: 4723 грн. х 20 = 94460 грн.

Так як, розмір суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів за виконавчим листом № 186/285/18 від 14 серпня 2019 року становить 38919 грн. 80 коп., стягнення на єдине його житло, яким є вищезазначена квартира не здійснюється, та виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до штампу відділу поштового зв`язку, який міститься на поштовому конверті, оскаржувана постанова на його адресу була направлена тільки 27 лютого 2020 року, тобто через місяць з дня її винесення.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1- 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувану та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Зі штампу на поштовому конверті вбачається, що оскаржувана постанова від 28 січня 2020 року про арешт майна боржника надіслана виконавцем на його адресу 27 лютого 2020 року, тобто через один місяць з моменту її винесення, таким чином державним виконавцем не дотримано порядку надсилання копій документів виконавчого провадження передбачений ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить суд визнати дії головного державного виконавця Першотравенського міського ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), які виявилися у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника, неправомірними та скасувати постанову по ВП №60522683 від 28 січня 2020 року.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, у зв`язку з оголошенням карантину, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності. Прохав суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Заінтересована особа головний державний виконавець Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заявлені вимоги не визнала та надала відзив на скаргу, відповідно до якого, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є безпідставною і задоволенню не підлягає з наступних обставин.

29 жовтня 2019 року до відділу надійшов виконавчий лист №186/285/18 від 14 серпня 2019 року про стягнення, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 35151,64 грн. та судового збору 704,80 грн., в рахунок компенсації її частки в праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_1 .

06 листопада 2019 року керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Кайдаш Ю.Ю., відкрито виконавче провадження №60522683 за виконавчим листом 186/285/18 від 14 серпня 2019 року виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації її частки в праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 35151,64 грн.

06 листопада 2019 року керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Кайдаш Ю.Ю., відкрито виконавче провадження № 60522453 за виконавчим листом 186/285/18 від 14 серпня 2018 року, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 судовий збір 704,80 грн. на користь ОСОБА_2

14 листопада 2019 року керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, що направлена за місцем роботи боржника, а саме КДНЗ «Черемшина». Так, на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 186/285/18 виданого 14 серпня 2019 року, 31 січня 2020 року, надійшли грошові кошти у сумі 760,40 грн, та 28 лютого 2020 року надійшли грошові кошти в сумі 760,40 грн.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження, що являє собою примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Крім того, державний виконавець зазначає, що у заяві стягувач ОСОБА_2 просила в порядку забезпечення вказаних виконавчих листів, накласти арешт на майно боржника, тому керуючись п.7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі якщо в заяві стягувана зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт, перевірила майновий стан боржника, а саме згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у власності боржника перебуває квартира, яка розташована у м. Першотравенську, Дніпропетровської області, а саме квартира АДРЕСА_2 , на яку з метою повного своєчасного виконання рішення та керуючись ст.26, 56 Закону України «Про виконавче провадження» 28 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, що за вихідним №5534 направлена сторонам виконавчого провадження.

Додатково зазначає, що згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема п.3 ч.6 накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, тощо.

Керуючись ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин, п.6 цієї статті зазначено, що перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Таким чином не вбачається будь - яких об`єктивних підстав, передбачених вимогами ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», для визнання незаконними дій головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кайдаш Ю.Ю., а отже немає і підстав для задоволення даної скарги ОСОБА_1 .

Просить суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Суд розглядає скаргу за відсутності заявника та заінтересованих осіб, що узгоджується з нормами ст.450 ЦПК України

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

06 листопада 2018 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації її частки в праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 35151,64 грн., припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на цю квартиру, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Дане рішення було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року.

14 серпня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист від 06 листопада 2018 року №186/285/18.

29 жовтня 2019 року представник стягувача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 звернувся з заявою до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про відкриття виконавчого провадження, в якій останній прохав відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №186/285/18, виданого 14 серпня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 35151,64 грн. та судового збору в розмірі 704,80 грн. У порядку забезпечення виконання вказаних виконавчих листів, прохав накласти арешт на майно боржника.

06 листопада 2019 року головним державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кайдаш Ю.Ю. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60522683, відповідно до якої було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №186/285/18, виданого 14 серпня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації її частки в праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 35151,64 грн.

06 листопада 2019 року державним виконавцем Першотравенського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кайдаш Ю.Ю. було направлено запит до Пенсійного фонду України, щодо надання інформації про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

Відповідно до відповіді на запит державного виконавця з ПФУ, фізична особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває у трудових відносинах з Комунальним дошкільним навчальним закладом «Черемшина».

14 листопада 2019 року державним виконавцем Першотравенського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кайдаш Ю.Ю. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, №204442759 від 17 березня 2020 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 920, виданого 22 травня 2014 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мініною С.Я.

28 січня 2020 року державним виконавцем Першотравенського міського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Кайдаш Ю.Ю. було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої, було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 38916,80 грн.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Вирішуючи вимоги за скаргою суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що предметом оскарження є постанова державного виконавця від 28 січня 2020 року про арешт майна боржника, яку заявник просив визнати неправомірною та скасувати.

Порушення своїх прав, як сторони виконавчого провадження, боржник вбачає у несвоєчасному врученні йому постанови про арешт майна боржника та у зв`язку із тим, що сума звернення стягнення (38916,80 грн.) є значно меншою від вартості арештованого майна, а також у зв`язку з тим, що сума яка підлягає стягненню з нього не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, оскільки боржник оскаржує постанову державного виконавця про накладення арешту на його майно, тому перевірці підлягають дії державного виконавця, які регламентовані ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» та вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/5.

Порядок звернення стягнення на майно боржника, передбачений ст. 48, 50, 55, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень і є останнім(виключним) примусовим заходом щодо виконання рішення суду, та включає в себе арешт майна боржника, який виражається у описі майна боржника, призначення експерта для встановлення вартості описаного та арештованого майна, передача майна на реалізацію, тощо.

Згідно ч.1, ч.2 ст.56 Закону №1404-VIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. (абз. 1 ч. 2 ст. 56 Закону).

Отже, державний виконавець мала правові підстави для арешту належного боржнику нерухомого майна, оскільки ОСОБА_1 станом на 28 січня 2020 року мав заборгованість зі сплати боргу на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як зазначалось вище, нерухоме майно, яке належить боржнику, державний виконавець виявила у січня 2020 року, після звернення стягувача із заявою про арешт майна боржника.

Водночас, у ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що виконавець має проводити перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, а у подальшому така перевірка проводиться виконавцем, зокрема, щодо виявлення рухомого і нерухомого майна - не рідше, ніж один раз на три місяці.

Хоча матеріали виконавчого провадження і не містять доказів дотримання державним виконавцем вимог ч.8 ст.48 Закону, однак такі порушення, не є предметом оскарження боржника, а тому не можуть бути підставою для визнання оскаржуваної постанови неправомірною.

Крім того, суд вважає, що посилання боржника на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» стосовно суми звернення стягнення при накладенні арешту на спірне майно є безпідставними.

Так, відповідно до ч.3 ст.56 вказаного Закону арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як зазначено у постанові державного виконавця від 28 січня 2020 року, арешт на належну боржнику квартиру накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а всього на суму 38916,80 грн.

В той же час, накладення арешту на частину житлового приміщення ОСОБА_1 , яка відповідає сумі стягнення, чинним законодавством відносно неподільної речі, якою є квартира боржника, не передбачено.

Доводи заявника про порушення державним виконавцем вимог ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасними.

Зокрема, як зазначалось вище, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону).

Арешт майна боржника є складовою стадії звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, яка полягає в арешті майна, його вилученні та примусовій реалізації. При цьому, кожна з цих стадії супроводжується винесенням державним виконавцем відповідної постанови, зокрема, і постанови про звернення стягнення на майно боржника, яка може бути оскаржена сторонами виконавчого провадження (ч.1 ст.48 Закону).

Однак, у межах виконавчого провадження № 60522683 щодо стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації її частки в праві спільної сумісної власності в квартирі, арештована квартира боржника державним виконавцем не вилучалась, стягнення боргу зі сплати боргу на арештоване нерухоме майно не зверталось, а тому і не можуть бути застосовані існуючі в Законі України «Про виконавче провадження» обмеження щодо заборони звернення стягнення на єдине житло боржника, якщо сума стягнення не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (ч.7 ст.48 Закону).

Відтак, державним виконавцем шляхом арешту нерухомого майна боржника забезпечена реальна можливість виконання судового рішення про стягнення сум компенсації, тобто, вжито заходів, які можуть запобігти продажу цього майна, тощо, але стягнення на арештоване майно не звернуто, чим не порушено права боржника на володіння, користування та розпорядження його власністю.

Отже, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна боржника відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 452 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-452 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , головний державний виконавець Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кайдаш Юлія Юріївна на дії головного державного виконавця відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покласти на заявника.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.С.Кривошея