П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року м. Київ

справа № 757/63900/19

провадження № 22-ц/824/9448/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Левицький Тимофій Костянтинович, ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року про відмову в скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у складі судді Остапчук Т.В. повний текст складений 28.02.2020 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року, в обґрунтування якої зазначив, що на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться зведене виконавче провадження № 21611019, до складу якого входить 4 виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Дельта Банк» боргу на загальну суму 2 509 631,45 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобов`язань згідно виконавчих листів Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року № 757/7474/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 1 103 034 грн., від 19 липня 2016 року по справі № 757/1739/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 818 451,22 грн.

Заявник вказує, щоне дивлячись на положення норм законодавства України, державний виконавець, здійснивши заходи щодо розшуку майна боржника, що не дали результату, встановивши відсутність такого майна, на яке можливо було звернути стягнення, та не дивлячись на закінчення наданого йому Законом шестимісячного строку на проведення виконавчих дій, не повернув виконавчі документи стягувачам, не завершив виконавчі провадження з вказаних підстав та після сплину шестимісячного строку, наданого державному виконавцю на проведення виконавчих дій, продовжував провадити виконавчі дії, накладати арешти та заборони, застосовувати санкції тощо, що на його думку є неправомірними діями, а не завершення виконавчого провадження є бездіяльністю державного виконавця.

Отже з урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просив суд скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали судді Печерського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року у справі № 757/39253/17.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначену ухвалу суду через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скаргиОСОБА_3 посилається на необґрунтованість та незаконність подання державного виконавця та оскаржуваної ухвали, оскільки державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього в межах виконавчого провадження зобов`язань.

Апелянт вважає, що обмеження його конституційного права на свободу пересування жодним чином не сприяє виконанню рішення суду, не має жодного практичного значення для виконавчого провадження, жодним чином не захищає та не забезпечує законні права та інтереси стягувача, не переслідує легітимні цілі та не є збалансованою мірою між правами боржника та стягувача.

Від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Банк вважає, що апелянт у своїй апеляційній скарзі не наводить жодних підстав для задоволення його заяви, а викладені у ній обставини не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції стягувач ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, вважав її необґрунтованою.

ОСОБА_1 та його представник будучи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду не з`явилися, натомність представник ОСОБА_1 адвокат Палієнко О.А. надіслав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні, проте, судова колегія вважає, що підстави зазначені представником для відкладення розгляду справи не є поважними, тому враховуючи, що заявник ОСОБА_1 реалізував своє право як учасника справи шляхом подання апеляційної скарги, при цьому він не зазначив причини власної неявки, хоча міг брати участь у розгляді справи особисто, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність ОСОБА_1 та його представника, згідно ст. 372 ЦПК України.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заінтересованої особи стягувача ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року було задоволено подання державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 та обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобов`язань згідно виконавчих листів Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року № 757/7474/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 1 103 034 грн., від 19 липня 2016 року по справі № 757/1739/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 818 451,22 грн. (т.1 а.с.68-70).

Звертаючись до суду з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України заявник ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем не вчиняються жодні дії, які необхідно вчинити у зв`язку з закінченням строків на проведення виконавчих дій, виконавчі документи не повертаються стягувачу без виконання, разом з тим, що заявнику необхідно відвідувати родичів у АРК, а його право на свободу пересування обмежено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань не підтверджено, жодних фінансових документів заявником не надано, відтак не має підстав стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому колегія суддів враховує, що ст.441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Однак, за змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частина.3 ст.441 ЦПК України передбачає, що такий захід забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого щодо нього судовим рішенням, оскільки така необхідність не підтверджена належними та допустимими доказами, заявник не надав доказів на здійснення будь-яких заходів на виконання боргових зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення в справі не встановлено, відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: