Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

12.10.2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі Секереш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції , стягувач - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви вказує, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходилася справа за поданням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2015 року подання відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено, встановлено тимчасове обмеження громадянину України до виконання зобов`язань за виконавчим документом №11-113/15, ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України, у зв`язку з тим, що на примусовому виконанні перебуває рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, боржником не здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 суд посилався на те, що боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення.

ОСОБА_1 зазначає, що твердження визначенні в поданні державного виконавця на момент подання не відповідають матеріалам виконавчого провадження, а також на момент подання заяви про скасування тимчасового обмеження з пенсії боржника, щомісячно проводяться стягнення , а також виконавчі документи повернуті стягувачам. Заявник вказує , що в серпні 2015 р. він виїхав за кордон до своєї матері в Німеччину і не приймав участі в судовому засіданні про обмеження його у виїзді за кордон. А грудні 2019 року він повернувся до України, а в січні 2020 року він спробував виїхати за кордон на похорони, однак через рішення суду його не випустили.

Таким чином, через обмеження у праві виїзду за межі території України заявник позбавлений можливості відвідувати свою родину та відвідувати могили своїх батьків. Доказів, які б давали підстави вважати, що він має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, відсутні.

Вказує, що відповідно матеріалів виконавчого провадження він - ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_3 передали в рахунок погашення боргу перед Банком автомобіль марки PEUGEOT Partner Соmbі. З 2011р. постановою державного виконавця з пенсії заявника стягується 20% щомісячно. Таким чином в зв`язку з тим, що він є пенсіонером і не отримує інших доходів, передав особисте майно в рахунок погашення боргу, щомісячно сплачує з пенсії суму для погашення боргу відсутні підстави для обмеження його виїзду за кордон.

З посиланням на викладене, а також на те, що особа, яка має невиконані договірні , аліментні та інші зобов`язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу , не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування , вільний вибір місця проживання , а також з посиланням на норми ЗУ Про виконавче провадження, ч.5 ст. 441 ЦПК України, просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

В судове засідання заявник не заявився.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Наголосив на тому , що подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке подано до суду не обгрунтовано і не доведено державним виконавцем факт злісного ухилення боржника від виконання судового рішення. Звернув увагу суду на те, що при поврненні виконавчих документів стягувачу, державний виконавець повинен був скасувати всі встановлені ним обмеження , що зроблено державним виконавцем не було. Вважає, що сам факт невиконання судового рішення не можна трактувати як злісне ухилення. На момент постановлення ухвали суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відсутній факт ухилення боржника від виконання судового рішення. В рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом боржником передано автомобіль для реалізації, а також з пенсії боржника здійснюються відрахування. Вказав, що ухвала суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржником не оскаржувалась. Після оголошеної в судовому засіданні перерви, представник заявника в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд у його відсутності, заявлені вимоги підтримує.

Представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні запеечив проти вимог заяви. Вказав, що рішення суду від 04.08.2014 року , яке набуло законної сили боржником не виконано. Ними отримано було постанову виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу і вони повторно звернулися до державного виконавця , який постановою від 03.03.2020 року відкрив виконавче провадження за виконавчим документом за яким боржником є ОСОБА_1 . Вказав на те, що стягнення з пенсії боржника є примусовими заходами . Вказав, що відповідно до приписів ЗУ Про виконавче провадження відсутній обов`язок державного виконавця у випадку повернення виконавчого документу стягувачу скасовувати всі застосовані заходи обмеження. Після оголошеної в судовому засіданні перерви, представник стягувача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд у його відсутності, заперечує проти заявлених вимог.

Державний виконавець Ужгородського МВ ДВС - Венжега М.Р. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви . Вказав на те, що боржник перебував за межами України , однак за цей час жодного перерахування коштів для погашення боргів не здійснив. Відповідно до приписів ст. 40 ЗУ Про виконавче провадження при повернені виконавчого документу стягувачу вжиті виконавцем заходи не скасовуються. Боржник жодних коштів самостійно не сплатив. Акт опису й арешту майна це примусові заходи. У боржника наявне майно, яке останній не надає виконавцю для опису майна. Він не надав ДВС декларацію, хоча це обов`язок боржника, боржник ухиляється від виконання судового рішення. Вказав, що стягнення коштів з пенсії боржника це примусові заходи. Державний виконавець прі повернені виконавчого документу стягувачу не мав права скасовувти заходи. Боржник мав можливість оскаржити ухвалу суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, однак не оскаржував її. Вказав, що у нього на виконані наявний виконавчий документ , де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржник - ОСОБА_1 . Просив суд відмовити у задоволені заяви. Після оголошеної в судовому засіданні перерви державний виконавець в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення учасників , дослідивши заяву та додані документи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2014 року у справі № 308/2155/14, яке набуло законної сили 27.08.2014 р. зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 79611,00 грн., та 796,50 грн. судових витрат на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою судді ОСОБА_6 від 23 жовтня 2015 року подання державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за виконавчими документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК Українисуд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, у випадку, якщо обставини, які стали підставами для обмеження боржника у праві виїзду за межі України перестануть існувати, то боржник має право звернутися до суду із вмотивованою заявою про їх скасування, в порядку, визначеномуЦПК України.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно дост. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»(з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободзаходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Як встановлено судом Головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу Франчук Т.С. та стягувачу ПАТ ОТП Банк від 25.06.2019 року у зв`язку з відсутністю належного боржнику ОСОБА_1 майна на яке може бути звернуто стягнення з метою погашення заборгованості, а не у зв`язку із погашенням заборгованості .

Разом з тим, стягувач ОСОБА_2 повторно звернулася із заявою про примусове стягнення і постановою державного виконавця від 03.03.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/2155/14 виданого 27.10.2014 року.

Також, ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, посилається на те, що ним було передано в рахунок погашення боргу перед Банком автомобіль марки PEUGEOT Partner Соmbі та з 2011р. постановою державного виконавця з його пенсії стягується 20% щомісячно.

Проте, вказані доводи заявника не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв`язку із встановленням судом факту свідомого ухилення від виконання рішення суду, та як вбачається з матеріалів на даний час здійснюється примусове виконання рішення суду. Стягнення пенсії та зверненн стягнення на арештоване майно, яким в даному випадку є автомобіль марки PEUGEOT Partner Соmbі є примусовими заходами в процесі виконавчого провадження, а не добровільними діями боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. Виконання вказаного судового рішення, є стадією судового розгляду, та має приорітет над окремими правами сторін.

Доводи заявника про необхідність у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України зводяться фактично до його незгоди із ухвалою суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 від 23.10.2015 року, оскільки заявник вказує на те, що на момент звернення виконавця до суду з поданням відсутній та недоведений факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Разом з тим слід зазначити, що обґрунтованість та законність ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2015 року , якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 судом не перевіряється, оскільки це повноваження суду апеляційної інстанції під час перегляду судових рішень.

Жодного доказу того, що джерелом його доходу є робота пов`язана з виїздом за межі України заявник не надав. А також не надав доказів про те, що за період дії ухвали суду від 23.10.2015 року про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України останній здійснював погашення боргових зобов`язань добровільно.

Згідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Доводи заявника про те, що погашення заборгованості здійснюється за рахунок відрахування із пенсії, суд не приймає до уваги з огляду на те, що погашення заборгованості за рахунок відрахувань із пенсії свідчить про формальне виконання судового рішення, і заявник недовів, що вчиняв самостійно дії на погашення наявної заборгованості.

Виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості полягає у вчиненні боржником активних дій, а щомісячні відрахування з пенсії такими не являються, оскільки звернення стягнення на пенсію є заходом примусового виконання рішення.

Крім того, зобов`язання за виконавчим листом не має періодичного характеру, однак, залишається невиконаним на протязі значного проміжку часу.

Аналізуючи викладене, судом не встановлено наявність обставин для скасування обмежувальних заходів накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань, які потягли за собою вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження, таке як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 259, 260, 353, 441 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ужгородський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції , стягувач - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України -відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.Копію ухвали суду направити сторонам по справі для відома.

Повний текст ухвали суду складено протягом п`яти днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца