ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 640/9937/16-ц

провадження № 22-ц/818/2196/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року, ухвалене суддею Сенаторовим В.М.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом та з урахуванням уточнень просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 21367 грн. 49 коп., з яких за послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 30.04.2016 року в сумі 11865 грн. 88 коп.; за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2008 року по 30.04.2016 року в розмірі 5614 грн. 40 коп.; індексу інфляції - 3493 грн. 40 коп.; 3% річних від простроченої суми - 393 грн. 87 коп.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення КП «Харківводоканал» шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 . Відповідачі отримували надані послуги водопостачання і водовідведення та систематично нехтували зобов`язанням щодо повної та своєчасної оплати послуг, внаслідок чого перед позивачем утворилася заборгованість на вищевказану суму.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року позовні вимоги КП "Харківводоканал" - задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 21367 грн. 49 коп., з яких в період з 01.11.2008 по 30.04.2016 за послуги централізованого водопостачання в сумі 11865 грн. 88 коп.; за послуги з централізованого водовідведення в період з 01.11.2008 по 30.04.2016 в розмірі 5614 грн. 40 коп.; індексу інфляції - 3493 грн. 40 коп.; 3% річних від простроченої суми - 393 грн. 87 коп. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь держави витрати по сплаті судового збору по 314,05 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору по 30,45 грн. з кожного.

Не погоджуючись і з зазначеним рішенням ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 10 535,54 грн. за період з 30.04.2013 року по 30.04.2016 р., в іншій частині позову відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилався на те, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального права та неправильним застосування норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час і місце розгляду справи. Вказував, що згідно довідки дільниці № 16 КП «Жилкомсервіс» було зазначено про припинення реєстрації проживання ОСОБА_3 в квартирі з 21.02.2017 року, тобто на момент розгляду справи суду не було відомо ні адреси реєстрації, ні адреси фактичного проживання. Наголошує, оскільки належним чином він не був повідомлений про слухання справи, то був позбавлений можливості подання доказів, а також подати заяву про застосування позовної давності, тому на стадії апеляційного розгляду заявляє про застосування строків позовної давності. Вказує також, що під час розгляду справи заяву про застосування строків позовної давності подавав інший співвідповідач - ОСОБА_7 , який в період розгляду справи помер. Крім того, вказує, що представником позивача була подана заява про переривання строку позовної давності, у якій було вказано, що ще до звернення з позовно заяваю позивач у серпні 2015 року звертався до Київського районного суду із заявою про видачу судового наказу, який був виданий 25.09.2015 року, але 14.04.2016 року скасований, тому представник позивача пропонує суду відраховувати строк позовної давності за послуги подопостачання з 01.08.2012 року. Звертає увагу суду на те, що незважаючи на подання вищевказаних заяв про застосування позовної давноісті в ОСОБА_7 і безпосередньо позивачем, ці заяви судом розглянуті не були та рішенням з відповідачів була стягнута заборгованість за 8-ми річний термін, який передував зверненню позивача із позовом до суду. Просить про застосування до вимог КП «Харківводоканал» позовної давності, яка має обчислюватись, починаючи з 30.04.2013 року, тобто за три роки до звернення до суду із позовом.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області, довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 16, т. 2). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 107-108, т.1)

Тобто відповідачі є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП "Харківводоканал" відповідно до ліцензії.

Судом встановлено, що відповідачі користувалися усіма наданими їм послугами, проте не оплачували їх, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Верховного Суду у складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18.

Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на те, що відповідачі належним чином не виконують своїх обов`язків зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг, тому сума їх заборгованості з урахуванням ст. 625 ЦК України становить 21367 грн. 49 коп., з яких за послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2008 року по 30.04.2016 року в сумі 11865 грн. 88 коп.; за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2008 року по 30.04.2016 року в розмірі 5614 грн. 40 коп.; індексу інфляції - 3493 грн. 40 коп.; 3% річних від простроченої суми - 393 грн. 87 коп.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_3 не звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Зазначена заява викладена ним в апеляційній скарзі. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява направлялася на зазначену в позові адресу відповідача (а.с. 31). Проте зворотне повідомлення про вручення цієї ухвали містить відмітку про невручення. Крім того, вся кореспонденція, яка направлялася на адресу ОСОБА_3 поверталася до суду з відміткою про невручення адресату. Сам ОСОБА_3 вказує, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 року, яке набрало законної сили 05.12.2016 року його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за тією адресою, за якою йому надсилалася судом кореспонденція.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для розгляду апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 справа № 317/3698/15-ц.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.08.2015 року КП «Харківводоканал» звертався до суду із заявою про видачу судового назказу та 25 вересня 2015 року за заявою КП «Харківводоканал» видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого подопостачання та водовідведення, який у подальшому скасовано ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 14 квітня 2016 року.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.

Враховуючи те, що судовий захист прав позивача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відповідно до вимог ЦПК України 2004 року, міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.

З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 25.06.2016 року (а.с. 1-2).

Таким чином, зверненням КП «Харківводоканал» до суду із заявою про видачу судового наказу був перерваний строк позовної давності для стягнення заборгованості, і КП «Харківводоканал» мало право вимоги про стягнення заборгованості за три роки до звернення з заявою про видачу судового наказу, тобто з 27.08.2012 року по 27.08.2015 року.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про неправильний розрахунок заборгованості підлягають частковому задоволенню. Оскільки після переривання позовної давності заявою про видачу наказу, перебіг позовної давності починається заново, то час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто позовна давність про стягнення заборгованості не пропущена за період з 27.08.2012 року по 30.04.2016 рік.

Суд першої інстанції при визначенні розміру нарахувань та періоду виходив з відомостей, зазначених у розрахунках, з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат. Проте перевіривши правильність суми нарахування і період, необґрунтовано прийняв рішення про стягнення з відповідачів за період з 01.11.2008 року по 30.04.2016 рік суми заборгованості, у розмірі 21367,49 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні зі зменшенням періоду і суми стягнення. З відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 27.08.2012 року по 30.04.2016 рік у розмірі 11419, 07 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість в розмірі 15 307, 31 грн., з яких за послуги центрального водопостачання за період з 27.08.2012 року по 30.04.2016 рік - 6803,97 грн.: за послуги центрального водовідведення за період з 27.08.2012 року по 30.04.2016 рік - 4616,07 грн.; 3 % річних від просточеної суми - 393,87 грн.; індекс інфляції - 3493, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова