Справа № 462/2568/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю представника позивача Процюк О.Б.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у спрощеному позовному проваджені з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів державної допомоги, виплаченої надміру,

встановив:

Позивач Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (надалі - Залізничний відділ соціального захисту) звернувся до суду із позовом до про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з березня 2013 року по березень 2016 року в розмірі 116076,83 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 26 березня 2013 року, 10 вересня 2014 року, 18 березня 2014 року, 02 вересня 2014 року, 05 березня 2015 року та 01 вересня 2015 року зверталася до Залізничного відділу соціального захисту із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та в розділі ІV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстровані у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо» зазначала, що у власності її сім`ї є автомобіль ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску. Рішеннями Залізничного відділу соціального захисту про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 04 квітня 2013 року, 19 вересня 2013 року, 21 березня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 11 березня 2015 року, 08 вересня 2015 року соціальну допомогу було призначено на періоди з 01 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року, з 01 вересня 2013 року по 28 лютого 2014 року, з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року, з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року відповідно. Проте, перевіркою було встановлено, що на прізвище чоловіка відповідача зареєстровано на праві власності три автомобіля, а саме: автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , 1977 року випуску; р автомобіль АЗЛК, д.н.з. НОМЕР_3 , 1995 року випуску та автомобіль «Мерседес Бенц 230 Е», НОМЕР_4 , 2008 року випуску. За таких обставин, їх відділом на підставі пункту 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року (надалі - Порядок № 250) щодо сім`ї відповідача встановлено переплату державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка утворилась з березня 2013 року по березень 2016 року у зв`язку із тим, що у володінні сім`ї більше одного транспортного засобу. У добровільному порядку відповідач борг повертати відмовляється. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засідання представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що позивач не задекларувала всі транспортні засоби, оскільки два автомобілі ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , та АЗЛК, д.н.з. НОМЕР_3 , були зареєстровані на прізвище її чоловіка ще до їх одруження, вона ніколи не бачила ці автомобілі, оскільки її чоловік продав до їх ще до їх знайомства, проте не зняв з реєстрації вказані автомобілі, про що їй було не відомо, вона ніколи не мала на меті навмисно приховати ці дані від декларування. В зв`язку з наведеним, просять у задоволені позову відмовити по суті, а не зв`язку із застосуванням строків позовної давності.

11 червня 2020 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк на подачу письмового відзиву.

19 серпня 2020 року відповідач подала до суду заяву, в якій відмовити у задоволені позову в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності /а.с.60,61/.

28 серпня 2020 року представник подала до суду письмові заперечення на заяву про застосування строків позовної давності /а.с.68-70/.

Суд, заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 26 березня 2013 року, 10 вересня 2014 року, 18 березня 2014 року, 02 вересня 2014 року, 05 березня 2015 року та 01 вересня 2015 року зверталася до Залізничного відділу соціального захисту із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та в розділі ІV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстровані у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо» зазначала, що у власності її сім`ї є автомобіль ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску /а.с.4.7,9,11,13,15/.

Рішеннями Залізничного відділу соціального захисту про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 04 квітня 2013 року, 19 вересня 2013 року, 21 березня 2014 року, 05 вересня 2014 року, 11 березня 2015 року, 08 вересня 2015 року соціальну допомогу було призначено на періоди з 01 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року, з 01 вересня 2013 року по 28 лютого 2014 року, з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2014 року, з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року, з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року відповідно /а.с.17-22/.

ОСОБА_1 в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги вказано, що до складу її сім`ї входять чоловік ОСОБА_3 ; донька ОСОБА_4 , 2003 року народження; син ОСОБА_5 , 2008 року народження; донька ОСОБА_5 , 2010 року народження /а.с.5,6,8,10,1214,16/.

02 лютого 2016 року Залізничний відділ соціального захисту отримало лист від Територіального сервісного центру 4641 РСЦ МВС у Львівській області від 01 вересня 2016 року, з якого вбачається що на прізвище чоловіка відповідача зареєстровано на праві власності три автомобіля, а саме: з 15 травня 1997 року автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , 1977 року випуску; з 21 жовтня 2004 року автомобіль АЗЛК, д.н.з. НОМЕР_3 , 1995 року випуску та з 22 квітня 2008 року автомобіль «Мерседес Бенц 230 Е», НОМЕР_4 , 2008 року випуску /а.с.29-31/.

З довідки Залізничного відділу соціального захисту від 26 лютого 2016 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 в період з березня 2013 року по березень 2016 року виплачено соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на загальну суму116076,83 грн./а.с.32/.

Розпорядженням Залізничного відділу соціального захисту від 23 лютого 2016 року на підставі пункту 10 Порядку № 250 щодо сім`ї відповідача встановлено переплату державної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яка утворилась з березня 2013 року по березень 2016 року у зв`язку із тим, що у володінні сім`ї більше одного транспортного засобу /а.с.33/.

З пояснень наданих відповідачем ОСОБА_1 у судовому засіданні вбачається, що в якості причини недекларування всіх транспортних засобів вона вказала, що два автомобілі ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , та АЗЛК, д.н.з. НОМЕР_3 , були зареєстровані на прізвище її чоловіка ще до їх одруження, вона ніколи не бачила ці автомобілі, оскільки її чоловік продав їх ще до їх знайомства, проте не зняв з реєстрації вказані автомобілі, про що їй було не відомо.

Зі свідоцтва про шлюб убачається, що шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 був зареєстрований Залізничним ВРАЦС Львівського МУЮ 19 червня 2007 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 139 /а.с.88/.

Крім цього, у судовому засіданні достовірно з`ясовано, що аналогічні пояснення відповідач ОСОБА_1 надала у Залізничному відділу соціального захисту, який вирішив, що вказані обставини, на які посилається відповідач є поважними, і тому відповідно до протоколу № 7 від 10 квітня 2017 року сім`ї відповідача знову була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям відповідно до Порядку № 250 /а.с.89/.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорює мого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).

Графи розділу IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб мали назви: прізвище, ініціали власника; автомобіль марки; державний номерний знак; рік випуску; автомобілі, отримані через органи праці та соціального захисту населення.

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 , подаючи декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши у них відомості про наявність двох автомобілів марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_2 , та марки АЗЛК, д.н.з. НОМЕР_3 , які були зареєстровані, як транспортні засоби на прізвище її чоловіка в установленому порядку ще до реєстрації їх шлюбу та ніколи не перебували у володінні їх сім`ї, мала на меті навмисно приховати ці дані.

Отже, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд прийшов до висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 , яка має на утриманні трьох дітей, надмірного тягаря.

До подібних висновків також дійшов Верховний суд у справі № 234/9643/19 в постанові від 25 березня 2020 року, які суд у відповідності до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права під час ухвалення цього рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у позові судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені позову Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів державної допомоги, виплаченої надміру - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Повний текст рішення складаний 19 жовтня 2020 року.

Суддя:

Оригінал рішення.