ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Херсон

Справа №648/3961/19

Провадження №22ц/819/674/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О.(суддя-доповідач)

судді: Кузнєцова О.А.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Строілова С.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24 листопада 2000 року по 27 червня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом дитинства та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на її утриманні.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31 липня 2014 року на відповідача покладений обов`язок зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 липня 2014 року до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_3 є інвалідом дитинства та потребує лікування, вартість якого у розмірі 3134,64грн. оплачена лише позивачем. ОСОБА_4 навчається у Херсонському кооперативному економіко-правовому коледжу, вартість навчання у якому за 1 курс становить 13140,00грн.

Відповідач відмовляється у добровільному порядку приймати участь у додаткових витратах на утримання дітей, з приводу чого позивач, з посиланням на ст.185 СК України, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат, понесених нею на лікування сина та оплату вартості навчання доньки у загальному розмірі 8137,32грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 30 січня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1567грн.32коп. в рахунок відшкодування додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840грн.80коп.

У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначила, що відповідач, як батько дітей, зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дітей. ОСОБА_2 відмовляє у наданні такої допомоги, допускає прострочення сплати стягнутих за рішенням суду аліментів, розмір яких є мінімальним.

В обґрунтування доводів скарги послалася на частину першу та другу статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, згідно яких визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Не погодившись із рішенням суду від 30 січня 2020 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення скасувати та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що їх з відповідачем син ОСОБА_3 є вихованцем КЗ ХОР «Олешківський дитячий інтернат», з приводу чого перебуває на повному державному утриманні та отримує державну соціальну допомогу. Дитина не проживає разом із позивачем більш ніж п`ять років та на її утриманні не знаходиться, хоча з нього (відповідача) кожного місяця стягуються аліменти на користь позивачки саме на утримання сина відповідно до рішення суду.

Апелянт вказав на зміну свого сімейного та матеріального стану у зв`язку з одруженням та перебуванням на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_4 вважає законним та обґрунтованим.

Правом на подання відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористалися.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період із 24 листопада 2000 року по 27 червня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом дитинства, та неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З свідоцтва про зміну імені вбачається, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », а згодом, у зв`язку з укладенням шлюбу на « ОСОБА_1 » (а.с.13-14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31 липня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 липня 2014 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.19).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, серед яких зокрема: участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185СК України).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

З наданих ОСОБА_1 суду фіскальних чеків встановлено, що протягом 2019 року позивачем було витрачено 3134грн.64коп. на придбання лікарських засобів для лікування сина ОСОБА_3 відповідно до призначень лікарів, підтверджених консультаційними висновками спеціалістів (а.с.5-9).

Також встановлено, що згідно контракту №45 від 02 серпня 2019 року неповнолітня ОСОБА_4 є студентом 1 курсу денного відділення Херсонського кооперативного економіко-правового коледжу за спеціальністю «готельно-ресторанна справа». Вартість першого року навчання становить 13140,00 грн., яка оплачена позивачем відповідно до квитанцій від 25 липня 2019 року №0.0..1 та від 25 листопада 2019 року №0.0..1 (а.с.11,12,18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 1567,32грн. на сина ОСОБА_3 , пов`язаних з його лікуванням, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що таке стягнення відповідає приписам статті 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, в даному випадку зумовлені хворобою дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що син постійно не проживає з матір`ю, а як дитина-інвалід є вихованцем комунального закладу Херсонської обласної ради «Олешківський дитячий інтернат» та перебуває на державному утриманні, не доводять факту того, що позивач не приймає участі в утриманні дитини та не несе витрати, у тому числі, на придбання лікарських препаратів для сина. За приписами ст.185 СК України обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину покладається на обох батьків, а відтак висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина є правомірним.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на навчання доньки ОСОБА_4 , суд вважав, що оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України, а тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Проте колегія суддів із зазначеним висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17, суд зазначив, що витрати, пов`язані з навчанням неповнолітньої дитини можуть бути віднесені до додаткових витрат, у відповідності до ст.185 СК України, з урахуванням конкретних обставин справи. Такого ж висновку дійшов й КЦС у складі ВС у постанові від 26 червня 2019 року у справі №601/704/16.

Встановлено, що ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, яка продовжує навчання на платній основі у Херсонському кооперативному економіко-правовому коледжі, вартість якого за 1 рік оплачена позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює за трудовим контрактом від 01 грудня 2019 року водієм та отримує дохід на рівні мінімальної заробітної плати; має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; за судовим рішенням від 31 липня 2014 року зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей та сплачує аліменти у мінімальному розмірі, що відповідачем не заперечується.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат, понесених у зв`язку із оплатою вартості навчання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у розмірі 4000,00грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат, пов`язаних з навчанням неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов`язані з навчанням неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4000,00грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.3 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько