печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року суддя Печерського районного суду міста Києва Остапчук Т.В.,

при секретарі Ткаченко Ю.М.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - Палієнка О.А.

заінтересованої особи - державного виконавця Левіцького Т.К.

заінтересованої особи - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні заява представника ОСОБА_1 - адвоката Палієнко Олександра Андрійовича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в: В провадження судді Печерського районного суду м.Києва Остапчук Т.В. надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Палієнко Олександра Андрійовича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В обґрунтування заяви вказує на те, що на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження № 21611019, до складу якого входить 4 виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ПАТ КБ «Приват Банк», ПАТ «Дельта Банк» боргу на загальну суму 2509631,45 грн. а саме: виконавчий лист Печерський районний суд міста Києва від 25.06.2014 № 757/7474/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 1103034,00 грн.; виконавчий лист Печерський районний суд міста Києва від 19.07.2016 по справі № 757/1739/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 818451,22 грн.; виконавчий лист Печерський районний суд міста Києва від 19.07.2016 по справі № 2- 493-1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта-Банк" суму у розмірі 493318,74 грн.; виконавчий лист Індустріального р/с м. Дніпропетровська від 11.05.2012 по справі № 2/0417/3589/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму у розмірі 93812,49 грн. 29.10.2009 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження", відкрито виконавчі провадження № 15601917. 29.10.2009 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", відкрито виконавчі провадження № 15698635 16.07.2014 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", відкрито виконавчі провадження № 44010810. 02.08.2016 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", відкрито виконавчі провадження № 51793074, копію постанов про відкриття направлено боржнику до виконання та до відома стягувачу. Ухвалою Печерського райогого районного суду м. Києва від 25.07.2017 року подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудик В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобов`язань згідно виконавчих листів Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2014 № 757/7474/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 1103034,00 грн., від 19.07.2016 по справі № 757/1739/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 818451,22 грн.. Заявник вказує на те, що виконавчі провадження спочатку окремо, а згодом в межах зведеного виконавчого провадження здійснювалися державним виконавцем на підставі та з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. ЗО Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606- ХІУ, державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Положенням частини 1 статті ЗО Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: (1) закінчення виконавчого провадження; (2) повернення виконавчого документа стягувачу; (3) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав. Вказана норма регламентує невідворотність та обов`язковість завершення виконавчого провадження, у встановленому Законом порядку, в разі настання (встановлення) або відсутності (не встановлення) тих чи інших подій (фактів) протягом строку відведеного Законом для проведення виконавчих дій. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Таким чином, нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, державному виконавцю надається шестимісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для проведення виконавчих дій, розшуку майна боржника, застосування заходів виконавчого провадження тощо. У разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та/або сплину шестимісячного строку, наданого державному виконавцю на проведення виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний завершити виконавче провадження у відповідному порядку, що передбачений Законом. Враховуючи вищенаведене, виконавчі провадження №15601917 від 29.10.2009 року, №35683754 від 13.12.2012 року, №44010810 від 16.07.2014 року, №51793074 від 27.07.2016 року, які входять до складу зведеного виконавчого провадження, мали б бути завершені ще у 2016 році через встановлену державним виконавцем відсутність в боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та сплину шестимісячного строку, наданого державному виконавцю для проведення виконавчих дій, а виконавчі документи, на підставі яких були відкриті відповідні виконавчі провадження, мали б бути повернуті стягувачам. Однак, не дивлячись на положення норм законодавства України, державний виконавець, здійснивши заходи щодо розшуку майна боржника, що не дали результату, встановивши відсутність такого майна, на яке можливо було звернути стягнення, та не дивлячись на закінчення наданого йому Законом шестимісячного строку на проведення виконавчих дій, не повернув виконавчі документи стягувачам, не завершив виконавчі провадження з вказаних підстав та після сплину шестимісячного строку, наданого державному виконавцю на проведення виконавчих дій, продовжував провадити виконавчі дії, накладати арешти та заборони, застосовувати санкції тощо, що на думку представника Заявника є неправомірними діями, а не завершення виконавчого провадження є бездіяльністю державного виконавця. Заявник та представник заявника в судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити з зазначених вище підстав. Представник заявника наголосив на тому, що скасування тимчасового обмеження заявнику необхідне для відвідування родичів в АРК. Заінтересована особа - державний виконавць Левіцький Т.К. заперечував в судовому засіданні проти задоволення заяви, вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження. Заінтересованої особа - ОСОБА_3 заперечував в судовому засіданні проти задоволення заяви, вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1-3, 5 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві. Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов"язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів. Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 ст. 441 ЦПК України, заявник ОСОБА_1 просить скасувати застосовані судом обмеження, мотивуючи тим, що державним виконавцем не вчиняються жодні дії, не повертаються стягувану виконавчі документи без виконання та тим, що заявнику необхідно відвідувати родичів у АРК, проте такі доводи заявника не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв"язку із встановленням судом факту свідомого ухилення від виконання рішення суду (зокрема, свідомі дії боржника, направлені на невиконання своїх зобов"язань за наявності реальних можливостей). Відтак скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обгрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. Сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов"язань не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів заявником не було надано, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду. Відповідно до частини 8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обгрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд - у х в а л и в: У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Палієнко Олександра Андрійовича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити. Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва. Дата складання повного тексту 28.02.2020 року.

Суддя Остапчук Т.В.