Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/367/20
Провадження №: 2/332/589/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалпегіної О.Л.,
за участі секретаря судового засідання Хіміч С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до договору дарування, який посвідчено 25.04.2018 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, позивач отримала у дар від ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем 05.11.2018, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач за згодою попереднього власника була зареєстрована у вказаному вище будинку у 2006 році, однак жодного дня у цьому житлі не проживала, ніяких речей та особистого майна ОСОБА_2 у будинку немає. Місце проживання відповідача ОСОБА_1 невідомо. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача як власника вказаного нерухомого майна вчиняти щодо свого майна будь-які угоди.
Посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач, повідомлена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 29, 33). Відповідач про дату, час і місце судового засідання неодноразово була повідомлена судом в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання (а.с. 20, 22, 23, 30) та розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 31). Проте ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явилась і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзиву на позовну заяву вона також не подала.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи відповідно до вимог ст.ст. 379, 382 ЦК України може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають можливість використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. 05.11.2018, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар житловий АДРЕСА_1 (а.с.6-9).
Право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно за договором зареєстровано 05.11.2018 (а.с. 10). За таких обставин позивач на теперішній час є єдиним власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
З відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради випливає, що відповідач ОСОБА_2 з 10.10.2006 до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
Під час розгляду справи встановлено, що відповідач за згодою попереднього власника була зареєстрована у спірному будинку 10.10.2006, однак у цьому житлі не проживала, її речей та особистого майна у будинку немає. Місце проживання відповідача на теперішній час невідомо. Житлом вона не цікавиться, протягом тривалого часу не заявляє про права на нього.
Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача як власника вказаного нерухомого майна вчиняти щодо свого майна будь-які дії.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову і захисту права власності ОСОБА_1 на будинок, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Л.Шалпегіна