ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/9810/19

провадження № 22ц/818/3622/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року в складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в:

В червні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Держощадбанк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Держощадбанк України»), зміненим на АТ «Держощадбанк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2175, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 447 000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит зі сплатою відсотків в розмірі 14,0% річних та комісійні винагороди не пізніше 23 жовтня 2012 року.

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором в цей же день з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2175/1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Держощадбанк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2175 від 24 жовтня 2007 року в загальному розмірі 469 197,41 грн та судовий збір в розмірі 2 823,00 грн.

На виконання рішення суду Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який був пред`явлений для примусового виконання Московським відділом державної виконавчої служби в м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області (виконавче провадження № 48939729). На даний час залишок нестягнутої за виконавчим листом заборгованості становить суму в розмірі 330 089,66 грн.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 625 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Держощадбанк України» суму інфляційних втрат від простроченої заборгованості в розмірі 129 950,89 грн, 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 28 588,67 грн та 1 921,00 грн судового збору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року позов АТ «Держощадбанк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Держощадбанк України» інфляційні втрати від простроченої заборгованості в розмірі 129 950,89 грн, 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 28 588,67 грн та 1 921,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник належним чином не виконував рішення суду, тому наявні підстави для стягнення інфляційних втрат від простроченої заборгованості та 3% річних від прострочених сум заборгованості з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України.

26 травня 2020 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2011 року задоволено позов АТ «Держощадбанк України». В рахунок погашення боргу за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 2175 в розмірі 409 386,27 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КРАЗ моделі 6233Р4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору , 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2 , тип - бетонорозмішувач-С, що належав відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року, шляхом укладення банком договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Автомобіль було реалізовано на аукціоні за ціною 93 100,00 грн без врахування ПДВ. Крім того, на даний час рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року оскаржено в апеляційному порядку.

07 серпня 2020 року АТ «Держощадбанк України» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за прострочення (правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16). Зазначає, що боржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року в повному обсязі в добровільному порядку, а оскарження даного рішення є спробою уникнути виконання обов`язків по зобов`язанню перед банком.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Держощаднибанк України», зміненим на АТ «Держощадбанк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2175, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 447 000,00 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит зі сплатою відсотків в розмірі 14,0% річних та комісійні винагороди не пізніше 23 жовтня 2012 року (а. с. 6-11).

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором в цей же день з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2175/1; в заставу передано автомобіль КРАЗ моделі 6233Р4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2 , тип - бетонорозмішувач-С, що належав відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Держощадбанк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2175 від 24 жовтня 2007 року в загальному розмірі 469 197,41 грн та судовий збір в розмірі 2 823,00 грн (а. с. 12-13).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2011 року задоволено позов АТ «Держощадбанк України». В рахунок погашення боргу за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 2175 в розмірі 409 386,27 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КРАЗ моделі 6233Р4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_2 , тип - бетонорозмішувач-С, що належав відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року, шляхом укладення банком договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (а. с. 57-60).

Вказаний автомобіль було реалізовано на аукціоні за ціною 93 100,00 грн без врахування ПДВ, що підтверджується повідомленням Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» від 10 січня 2013 року № 78/01 (а. с. 61).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18.

За правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

Із наведеного банком розрахунку вбачається, що сума інфляційних втрат від простроченої заборгованості за період з квітня 2016 року по березень 2019 року становить 129 950,89 грн, 3% річних від прострочених сум заборгованості за період з 18 квітня 2016 року по 18 квітня 2019 року становить 28 588,67 грн (а. с. 14).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Держощадбанк України» інфляційних втрат від простроченої заборгованості в розмірі 129 950,89 грн та 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 28 588,67 грн.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційного скарги про те, що в рахунок погашення боргу за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 2175 в розмірі 409 386,27 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КРАЗ моделі 6233Р4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 січня 2011 року на висновки суду не впливають.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за прострочення (правовий висновок, що міститься в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16)

Доводи про оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року в апеляційному порядку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/91490242).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина