Справа № 308/1365/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чопської міської ради Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

10.02.2020 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Суязова Г.В. звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що ОСОБА_1 є одноосібним власникам квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі окрім неї зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який понад рік тому добровільно покинув вказану квартиру, переїхавши в травні 2019 року на постійне місце проживання до іншої області. Наявність реєстрації місця проживання відповідача, при його фактичній відсутності в квартирі, створює додаткові витрати позивачці по утриманню помешкання.

09.04.2020 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Суязова Г.В. подала заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 06.03.2020 надіслав до суду заяву, в якій позов визнає, просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою, оскільки дійсно не проживає в такій. Окрім цього, просить здійснювати розгляд справи без його участі.

Враховуючи відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до договору купівлі продажу від 12.05.1995 позивачка ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 23.05.1995 та довідки Ужгородського районного державного підприємства технічної інвентаризації від 17.05.1995 квартира АДРЕСА_2 в цілому зареєстрована за позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 07.02.2020 одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_1 .

Згідно з поданих до суду 09.04.2020 заяв сусідів позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 30.01.2020, вказані стверджують про те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з червня 2019 року, виїхав на постійне місце проживання в м. Черкаси.

Заявою відповідача, зареєстрованій в суді 06.03.2020, стверджується, що він дійсно не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки виїхав на постійне місце проживання в селище Загородище Черкаської області. Окрім цього зазначає, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не оспорюються доводи даного позову, він підтверджує такі та просить позов задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що оскільки відповідач близько року не проживає у квартири АДРЕСА_2 , переїхав на постійне місце проживання в селище Загородище Черкаської області, при цьому добровільно не припинив своєї реєстрації, тим самим призводить до несення нею додаткових витрат по утриманні вищевказаної квартири, тому позовні вимоги позивачки як обґрунтовані підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачці необхідно повернути 420,40 грн. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Проте позивачкою не заявлялася вимога щодо стягнення судового збору з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.4,5,13,81,247ч.2,263-265,280-289 ЦПК України, ст.ст.15,391,405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканці Ужгородського р- АДРЕСА_4 5 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов