Єдиний унікальний номер 233/784/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2764/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер справи

Номер провадження 22-ц/804/2764/20

15 жовтня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

представник відповідача за первісним позовом: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення до початкового стану

- за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року, яке складено суддею Маліновим О.С. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 10 березня 2020 року, час ухвалення рішення суду 15 год. 00 хв., -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

17 лютого 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що своєю заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № DO00А+ від 12 липня 2013 року ОСОБА_2 висловив бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Вказана заява, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу. Згідно з умовам договору, ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель: Nexia, рік випуску: 2012, тип ТЗ: седан/лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу у строк та у розмірі, які встановлені у Додатку 2 «Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору». Вищевказаний автомобіль, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить на праві власності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 26.01.2016 року утворилася заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу.

У зв`язку з чим Банк просив суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором лізингу у розмірі 88019,38 грн., яка складається з наступного: 62380,58 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 15720,05 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 3612,53 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 2,00 грн. заборгованість з пені, 6304,22 грн. заборгованість за страховою винагородою, загальну суму заборгованості просив стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.03.2016 року позов було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором фінансового лізингу № DO00А+ від 12 липня 2013 року, яка утворилась станом на 26 січня 2016 року, у загальному розмірі 88 019,38 грн., а також витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 1 378,00 грн, витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду відповідача, в сумі 420,00 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2019 року за заявою відповідача вказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

До початку розгляду справи по суті, представником ОСОБА_2 адвокатом Клімович В.П. було подано зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору лізингу №DO00А+ від 12 липня 2013 року нікчемним правочином та застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення до початкового стану. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що вказаний договір не містить умов, які є кваліфікуючими ознаками саме договору фінансового лізингу, оскільки в ньому не відсутні будь-які відомості про продавця товару, специфікація не містять індивідуальних ознак предмета лізингу (виду транспортного засобу, року випуску, об`єму двигуна, технічного стану). Наголошував, що, лізингодавець наділений правами одностороннього розірвання договору без обов`язку компенсації сплачених коштів. А також звертав увагу на те, що спірний договір не було посвідчено нотаріально.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу відмолено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення до початкового стану задоволено повністю.

Зокрема зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти, сплачені на виконання договору фінансового лізингу DO00A+ від 12 липня 2013 року в сумі 40 172,00 грн.

У свою чергу ОСОБА_2 зобов`язано повернути АТ КБ «Приватбанк» предмет лізингу автомобіль Daewoo, модель: Nexia, рік випуску: 2012, тип ТЗ: седан/лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат: стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768,40 ГРН.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 і задовольнити в повному обсязі позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зокрема Банк, наголошує на ігноруванні судом першої інстанції його клопотання про застосування до позовних вимог ОСОБА_2 строку позовної давності та вважає, що у зв`язку із його пропуском у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Також Банк вважає, що посилання суду на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є неправомірними, оскільки стосуються кредитних правовідносин, а не тих, що виникли на підставі договору про фінансовий лізинг. Стверджує, що сторони спірного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується підписом відповідача в Заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №DO00А+ від 12 липня 2013 року, а також погодився, що вказана заява, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи разом складають договір фінансового лізингу.

На думку представника позивача суд першої інстанції зробив помилковий висновок про недотримання нотаріальної форми договору лізингу. На його думку застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди) неприпустимі, незважаючи на схожість цих правовідносин. Наголошує, що відносини які виникають з договору лізингу регулюються спеціальним законом України «Про фінансовий лізинг». Таким чином не має підстав для застосування положень 220 ЦК України

Крім того, при застосуванні реституції за нікчемним договором лізингу, суд першої інстанції не врахував при поверненні сторін у попередні стан про необхідність повернення лізингодавцю окрім майна ще й винагороди за проведення моніторингу предмета лізингу і страхову винагороду. Зазначене узгоджується із позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року по справі №14-77цс18.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

28 вересня 2020 року від адвоката Климович В.П., яка діє в інтересах ОСОБА_2 на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги апелянта зазначила, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення за договором фінансового лізингу та у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про застосування наслідків нікчемного договору є повністю правомірним, таким, що відповідає закону(т.2 а.с.42-44, 47-52).

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник відповідача, який подав відзив на апеляційну скаргу у відзиві просив провести апеляційний розгляд без відповідача (т.2 а.с.44, 49).

Позивач судову повістку отримав, та є таким, що належним чином повідомлений про день та час розгляду цивільної справи (т.2 а.с.63-66).

Учасники справи, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

12 липня 2013 року ОСОБА_2 виявив намір на укладення договору фінансового лізингу з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», на що вказує Заява про приєднання до Умов і Правил надання фінансового лізингу. Вказана заява разом із специфікацією та актом приймання-передачі між ним і банком (додаток №1) складають Договір фінансового лізингу №DO00А+ від 12 липня 2013 року. До вказаного договору у якості додатку №2 додано графік платежів за договором (а.с.8-9).

Згідно з умовам договору, ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель: Nexia, рік випуску: 2012, тип ТЗ: седан/лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу у строк та у розмірі, які встановлені у Додатку 2 «Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору». Вищевказаний автомобіль, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить на праві власності ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначені обставини повністю визнаються сторонами.

Відповідно наданому банком розрахунком, станом на 26 січня 2016 року заборгованість відповідача перед ним за фактичний строк користування предметом лізингу складає 88 019,38 грн., яка складається із: 62 380,58 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 15 720,05 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 3 612,53 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 2,00 грн. заборгованість з пені, 6 304,22 грн. заборгованість за страховою винагородою (а.с.6-7).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у зв`язку із його нікчемністю та правомірно задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 визнавши спірний договір нікчемним через відсутність нотаріального посвідчення при його укладенні, з поверненням сторін договору у первинний стан.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції зава підписана ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання фінансового лізингу № DO00А+ від 12 липня 2013 року не є нотаріальнопосвідченою

При цьому із доданих позивачем до суду першої інстанції документів вбачається, що ОСОБА_2 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання фінансового лізингу № DO00А+ від 12 липня 2013 року, яка не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування предметом лізингу. Тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ті Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на які він посилається у позові є складовою частиною договору фінансового лізингу та їх неможна вважати складовою цього договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції пришов до правомірного висновку про те, що спірний договір фінансового лізингу є нікчемним правочином в силу закону через недотримання сторонами вимог матеріального права щодо нотаріального посвідчення при його укладенні.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Особливі умови застосування правових наслідків недійсності договору фінансового лізингу або особливі наслідки недійсності договору фінансового лізингу закон не встановлює.

До аналогічного висновку прийшов й Верховний Суд у постанові від 22 липня 2020 року по справі № 466/3470/15-ц, провадження № 61-13348св19.

Враховуючи зазначене доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення із ОСОБА_2 при застосуванні двосторонньої реституції винагороди за проведення моніторингу предмета лізингу і страхову винагороду не ґрунтуються на вимогах закону.

Нікчемний правочин не породжує правові наслідки, які притаманні правочинам. Сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину, та породжує лише наслідки, які пов`язані з його недійсністю, а саме поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Також слід зауважити, що згідно з усталеною практикою Європейський суд з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не має.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

Л.П. Никифоряк