Постанова

Іменем України

15 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 344/8277/18

провадження № 61-11505св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року у складі судді Татарінової О. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК«УСГ»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 04 серпня 2017 року між нею та відповідачем укладений договір страхування від нещасних випадків за програмою «кредитопозичальник», згідно з умовами якого вигодонабувачем за кредитним договором від 10 червня 2008 року є ПАТ АБ «Укргазбанк». 21 лютого 2018 року їй встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково.

На думку позивача, з нею стався нещасний випадок, а саме випадкова, раптова подія - загальне захворювання, яке не залежало від її волі, - результатом якої є розлад здоров`я у вигляді стійкої втрати загальної працездатності із встановленням групи інвалідності.

Посилаючись на безпідставність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності страхового випадку, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «СК «УСГ» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» страхову виплату у розмірі 325 120 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що захворювання ОСОБА_1 не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. Суди в оскаржуваних рішеннях послалися на пункт 19.1.17 договору страхування, згідно з яким зазначені у пункті 7 договору події не визнаються страховими випадками, якщо вони сталися внаслідок гострих патологічних станів чи захворювань, а також загострень чи ускладнень хронічних хвороб, у тому числі професійних, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційний суд, погоджуючись із наявністю підстав для відмови у позові, зазначив, що діагноз захворювання, який позивач вважає страховим випадком, був встановлений їй 03 липня 2017 року, тобто до укладання договору страхування від 04 серпня 2017 року зі строком дії договору з 22 серпня 2017 року до 21 серпня 2018 року, а тому не є страховим випадком.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що хвороба позивача не є страховим випадком, а дії відповідача щодо відмови у нарахуванні страхового відшкодування порушують майнові права позивача. Суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили наявні у матеріалах справи докази на підтвердження наявності підстав для здійснення страхової виплати та не надали належної оцінки тому, що хвороба позивача, внаслідок якої позивачу присвоєно групу інвалідності, є нещасним випадком, а не його наслідком.

У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «СК «УСГ», у якому воно просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 04 серпня 2017 року між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків

№ 54-0901-17-00025 за програмою «кредитопозичальник». Строк дії договору з 22 серпня 2017 року до 21 серпня 2018 року.

Відповідно до пункту четвертого договору предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Змістом пункту 5 договору страхування передбачено, що вигодонабувачем за договором страхування є АБ «Укргазбанк» відповідно до кредитного договору від 10 червня 2008 року № 08- ІФ/08-47 (а. с. 5-7).

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 поставлено діагноз «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II.» (а. с. 8).

Відповідно до довідки з медичної карти № 3667/17, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у період з 30 червня 2017 року до 03 липня 2017 року і позивачу діагностовано «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II, анемія» (а. с. 9).

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 1100321 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а. с. 10).

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «УСГ» з повідомленням про настання страхового випадку, а 14 березня 2018 року - із заявою про здійснення страхової виплати (а. с. 11,12).

10 травня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про здійснення страхової виплати (а. с. 14).

Листами, датованими 21 березня 2018 року та 01 червня 2018 року, ПАТ «СК«УСГ» відмовило позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування, зазначивши, що захворювання «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II, анемія» не відноситься до нещасних випадків відповідно до пункту 18.1 страхового договору та є виключенням зі страхових випадків відповідно до пункту 19.1 цього договору, яким передбачено, що визначені пунктом 8 договору події не є страховими випадками, якщо вони сталися внаслідок обставин, визначених пунктом 19.1.17, а саме гострих патологічних станів чи захворювань, а також загострень чи ускладнень хронічних захворювань, у тому числі професійних (а. с. 15, 16).

Відповідно до довідки ПАТ АБ «Укргазбанк» від 28 лютого 2018 року

№ 5-47/08/135/2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 464 458,37 грн (а. с. 17).

Листами від 14 березня 2018 року, 04 травня 2018 року та 10 травня 2018 року ОСОБА_1 повідомила ПАТ АБ «Укргазбанк» про настання страхового випадку та необхідність звернення банку із заявою про виплату страхового відшкодування для отримання страхової виплати чи звернення з позовом до суду (а. с. 19, 20, 22).

Листом від 23 травня 2018 року банк повідомив позивача, що відповідно до умов страхового договору банк, виступаючи вигодонабувачем, не має підстав для звернення до суду із позовом до страховика (а. с. 18).

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Міської поліклініки № 1 від 10 травня 2018 року № 5912, позивачу встановлено діагноз - «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II, анемія (післяопераційна). Вузлуватий зоб». Рекомендовано диспансерний нагляд у онколога та зазначено, що анемія не є гострим патологічним станом чи захворюванням, а також загостренням чи ускладненням хронічних хвороб, у тому числі професійних. Це загальне захворювання (а. с. 23).

У відповідь на лист ПАТ «СК «УСГ» від 25 червня 2018 року Івано-Франківське обласне бюро медико-соціальної експертизи листом від 04 липня 2018 року № 565 повідомило, що захворювання, за яким ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю, не є наслідком нещасного випадку, не є ускладненням хронічного захворювання, а є окремим основним захворюванням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (а. с. 66).

Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною першою статті 991 ЦК України визначено перелік підстав, з яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, а частинами другою, третьою цієї статті передбачено, що договором страхування можуть бути визначені також інші підстави для відмови у здійсненні страхової виплати, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Пунктами 7.1-7.4 договору добровільного страхування від нещасних випадків від 04 серпня 2017 року № 54-0901-17-00025, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «СК«УСГ», визначені такі страхові випадки:

- смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, який стався в період дії даного договору;

- первинна стійка втрата застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався у період дії даного договору, за умови встановлення І групи інвалідності;

- первинна стійка втрата застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався в період дії даного договору, за умови встановлення ІІ групи інвалідності;

- первинна нестійка втрата застрахованою особою загальної працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався в період дії даного договору, за умови встановлення ІІ групи інвалідності.

Згідно з пунктом 18.1 договору страхування під нещасним випадком розуміється раптова, випадкова, короткочасна, незалежна від волі страхувальника чи вигодонабувача (або пов`язаних з ними осіб) подія, що фактично відбулася і внаслідок якої настала смерть або розлад здоров`я застрахованої особи (травматичне ушкодження, опіки, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), утоплення, обмороження, асфіксія, електротравма). Між нещасним випадком та розладом здоров`я (стійкою чи нестійкою втратою загальної працездатності) або смертю застрахованої особи повинен бути встановлений прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Отже, відповідно до пункту 7.3 договору первинна стійка втрата застрахованою особою загальної працездатності може бути підставою для отримання страхового відшкодування лише у випадку, якщо втрата працездатності мала місце внаслідок нещасного випадку, який стався в період дії договору, і за умови встановлення ІІ групи інвалідності. У спірному випадку захворювання позивача, внаслідок якого їй встановлено стійку втрату загальної працездатності, мало місце поза межами строку дії договору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що захворювання ОСОБА_1 не є страховим випадком, передбаченим пунктом 18.1 договору страхування, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заявник посилається на те, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК АВ № 110032 їй встановлено другу групу інвалідності в результаті загального захворювання, а не гострого патологічного стану чи захворювання та згідно з довідкою з медичної карти № 3667/17 від 12 липня 2017 року № 181 у випадку з позивачем мало місце загальне захворювання - «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II, анемія», - а не гострий патологічний стан чи захворювання. Це, на думку заявника, спростовує висновки судів попередніх інстанцій про наявність у відповідача підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до пункту 19.1.17, згідно з яким зазначені у пункті 7 договору страхування події не визнаються страховим випадком, якщо вони сталися внаслідок гострих патологічних станів чи захворювань, а також загострень чи ускладнень хронічних хвороб, у тому числі професійних.

Заявник також посилається та те, що за її зверненням відповідач, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, посилався саме на пункт 19.1.17 договору.

Щодо цих доводів касаційної скарги необхідно зазначити таке.

Дійсно, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач помилково як на підставу відмови послався на пункт 19.1.17 договору. З цим погодився і суд першої інстанції.

Проте під час вирішення спору визначальним є не правильність посилання відповідача на норму договору як на підставу для відмови у виплаті позивачеві страхового відшкодування, а з`ясування правомірності такої відмови по суті та наявності чи відсутності права на отримання страхового відшкодування у позивача.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначив, що згідно із довідкою з медичної карти № 3667/17 у період з 30 червня 2017 року до 03 липня 2017 року ОСОБА_1 проходила курс лікування в КП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр» і їй був встановлений діагноз «кардіоезофагальний сч Т3Н2Мо. Ст. ІІІВ, стан після комбінованого лікування Кл гр. II, анемія» (а. с. 9). Тобто діагноз захворювання, який позивач вважає страховим випадком, був встановлений їй 03 липня 2017 року, - до укладання договору страхування від 04 серпня 2017 року зі строком дії договору з 22 серпня 2017 року до 21 серпня 2018 року.

Отже, апеляційний суд правильно зазначив, що захворювання позивача, яке надалі спричинило встановлення їй групи інвалідності, мало місце до укладення договору страхування, а тому не є страховим випадком у розумінні пунктів 7.1-7.4 договору.

Тому, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та наведені норми права, відмова у позові є по суті правильною, з чим погоджується Верховний Суд, а тому відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які надали належну оцінку всім обставинам справи та перевірили аргументи учасників справи, а зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та необхідності переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», заява № 4904/04, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак