____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/661/18
Провадження № 4-с/947/125/20
УХВАЛА

16.10.2020

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представника скаржника ОСОБА_1 і державного виконавця Михайловського С.О.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за скаргою

ОСОБА_2 на бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайловського Станіслава Олеговича,-

ВСТАНОВИВ:

02.09.2020 року до Київського райсуду м.Одеси надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця. Скарга у відповідності до положень ст..33 ЦПК України була розподілена судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 07.09.2020 року скаргу залишено без руху і заявнику надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 15.09.2019 року скарга прийнята до провадження і призначена до розгляду в судовому засіданні. Оскільки 07.10.2020 року в судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 не мав належних доказів щодо його представництва, суд оголосив перерву.

В сьогоднішньому судовому засіданні ОСОБА_2 і його представник - ОСОБА_1 , підтримуючи вимоги, викладені в скарзі, стверджували, що бездіяльність старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС Михайловського С.О. порушують законні права та інтереси стягувача ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях №58694092, №58694250, №5850953 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Київським райсудом м.Одеси 26.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування майнової, моральної шкоди і судових витрат. Заявник вимагає зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення та вчинити дії з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18.

Державний виконавець ОСОБА_4 скаргу стягувача ОСОБА_2 вважає безпідставною і просить відмовити у її задоволенні.

Боржник ОСОБА_3 до суду не з`явились, пояснень за скаргою не надала, про дату, час і місце розгляду справи сповіщалась судом у відповідності до вимог Закону за місцем реєстрації.

Суд вислухав стягувача (його представника), державного виконавця, вивчив матеріали виконавчого провадження і матеріали цивільної справи №520/661/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири і встановив наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року, ухваленим по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа КП ЖКС «Вузівський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди - 42410 гривень, на відшкодування моральної шкоди - 2000 гривень, та судові витрати у розмірі 8112,34 гривень.

26.02.2019 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчі листи №520/661/18 щодо примусового виконання судового рішення.

22 березня 2019 року державний виконавець Першого Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Капелюха Т.Г. винесла постанови про відкриття виконавчих проваджень №58694092, №58694250, №5850953.

22.03.2019 року постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження №58505953 було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 .

02.04.2019 року державний виконавець Капелюха Т.Г. винесла постанову про об`єднання виконавчих проваджень №58694092, №58694250, №5850953 у зведене виконавче провадження №58776327.

02.04.2019 року постановою державного виконавця в межах зведеного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 .

10.04.2019 боржник ОСОБА_3 на особистому прийомі повідомила державного виконавця, що з 2016 року у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає, постанови про відкриття виконавчих проваджень не отримувала, про рішення Київського районного суду по справі № 520/661/18 не відомо, і вона має намір оскаржити це рішення. ОСОБА_3 10.04.2019 року отримала постанови про відкриття виконавчих проваджень і була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження.

15.05.2019 року постановою державного виконавця накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3

10.06.2019 року державним виконавцем на підставі довідки з КП «БТІ» ОМР від 12.12.2018 року, яку було надано 10.06.2019 року ОСОБА_2 , винесено постанову про арешт майна боржника - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

12.06.2019 року постановою державного виконавця Капелюха Т.Г. накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 на праві власності.

У травні місця 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Капелюха Т.Г. і зобов`язання вчинити певні дії щодо примусового виконання виконавчих листів №520/661/18.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 15.11.2019 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвала райсуду постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2020 року залишена без змін.

У серпні 2019 року зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 розпорядженням керівника Першого Київського ВДВС передано державному виконавцю Михайловському С.О.

03.09.2019 року державний виконавець Михайловський С.О. в межах виконавчого провадження №58505953 виніс постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки «NASSAN», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності.

05.09.2019 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника.

Окрім того, державними виконавцями неодноразово направлялись запити до УПФ України, ДФС України, банківських установ для виявлення та звернення стягнення на кошти боржника.

16.09.2019 року представник боржника ОСОБА_3 надав заяву про зупинення виконавчого провадження до розгляду Одеським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09.01.2019 року. Ухвала про відкриття апеляційного провадження винесена Одеським апеляційним судом 19.11.2019 року, копія ухвали надана державному виконавцю 21.11.2019 року і 22.11 2019 року державний виконавець Михайловський С.О. виніс постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 до розгляду апеляційної скарги боржника.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2020 року рішення Київського райсуду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди скасоване і ухвалене нове рішення.

01.09.2020 року державний виконавець відновив вчинення дій за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18 і в той же день виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. 05.10.2020 року надійшли до Київського райсуду м.Одеси виконавчі листи №520/661/18 від Першого Київського ВДВС.

Москаленко А.І. доводить, що державний виконавець «не вживав заходів примусового виконання у спосіб та в порядку, встановленим Законом». Так, державний виконавець не здійснив звернення на кошти та інше майно боржника, на яке накладено арешт; не прийнято рішень про заборону або встановлення обмежень користування арештованим майном,не проведено опису арештованих квартир та земельної ділянки у строк, визначений Законом, не зобов`язано боржника надати документи щодо зникнення транспортного засобу, що оголошено в розшук; державний виконавець повернув виконавчі листи №620/661/18 до Київського райсуду з порушенням строку, визначеного Законом; державний виконавець не надав письмової відповіді на письмове звернення ОСОБА_2 від 21.07.2020 року.ОСОБА_2 стверджує, що бездіяльність державного виконавця є неправомірною і такою, що порушує його право на отримання від боржника грошових коштів, тому звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця і вимагає зобов`язати державного виконавця здійснити заходи, визначені законом, з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Частина п`ята статті 124 Конституції України визначає «судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном (у даному випадку грошовими коштами). Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальному стадією судового провадження.

Стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Згідно вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) роз`яснив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

За умовами ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що з серпня місяця 2019 року державний виконавець Михайловський С.О. зобов`язаний був вчиняти виконавчі дії з примусового виконання виконавчих листів №520/661/18.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Під поняттям "майно" боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження є у нього.

Складові елементи арешту майна, визначені в даному Законі як опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам це сукупність дій, які мають бути чітко регламентовані та мати певні підстави для застосування.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

У даному випадку державним виконавцем арешт на майно і кошти боржника накладено шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника, а для виконання постанови про арешт майна від 12.06.2019 року державний виконавець 03.09.2019 року виніс постанову про розшук майна боржника , а саме транспортного засобу належного боржнику на праві власності.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачено в ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження». Закон визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до ч.2 ст.28 Закону «Про виконавче провадження стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Як убачається з матеріалів виконавчого провадження боржник ОСОБА_3 не перебуває на обліку як платник податків з доходів, як отримувач пенсії або соціальних виплат, не виявлені рахунки боржника у банківських установах.

Порядок звернення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи законодавець виклав в ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до положень цієї норми права звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.Звернення стягнення на нерухоме майно боржника можливо при наявності технічної документації на це майно, а у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача.

Положеннями ч.1,2 ст.56 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця при накладенні арешту на квартиру, будинок, земельну ділянку, кошти, обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам. Але обмежити боржника або заборонити йому користуватися майном, виконавець має право тільки за наявності відповідних обставин (наприклад - можливість його псування боржником). У даному випадку постанови про арешт майна боржника заборонили йому розпоряджатися цим майном.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що 16.09.2019 року боржник надала до відому державному виконавцю апеляційну скаргу на рішення Київського райсуду м.Одеси від 09.01.2019 року, а 21.11.2019 року державний виконавець отримав ухвалу Одеського апеляційного суду про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .. З огляду на викладене, суд погоджується з доводами виконавця про відсутність правових підстав у період з вересня 2019 року по листопад 2019 року порушувати питання про звернення стягнення в сумі 57 774 грн на нерухоме майно, належне боржнику на праві власності.

Щодо порушення виконавцем строків про повернення виконавчих листів до суду, який видав ці виконавчі документи суд зазначає наступне. Як убачається з матеріалів виконавчого провадження ні боржник ні стягувач не надали до державного виконавця копію постанови апеляційного суду від 13.05.2020 року (навіть не повідомили виконавця про наявність такого рішення суду, що визнав ОСОБА_2 в судовому засіданні). Державний виконавець 01.09.2020 року з державного реєстру судових рішень отримав копію постанови Одеського апеляційного суду від 13.05.2020 року і в той же день відновив виконавче провадження і виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і направив виконавчі листи до Київського райсуду м.Одеси. З огляду на викладене суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Щодо ненадання державним виконавцем Михайловським С.О. відповіді на письмове звернення стягувача. Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» вимоги Закону України «Про звернення громадян» не поширюються на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, при виконанні виконавчих листів №520/661/18 державним виконавцем Михайловським С.О. було дотримано вимоги чинного законодавства, державний виконавець здійснював заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими листами і Законом «Про виконавче провадження», доказів порушення прав та інтересів стягувача при вчиненні виконавчих дій суду не надано.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайловського Станіслава Олеговича визнати необґрунтованою і залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 16.10.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.