Справа № 128/1796/20
Провадження № 22-ц/801/2005/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
УХВАЛА

15 жовтня 2020 рокуСправа № 128/1796/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді колегії суддів судової палати у цивільних справах Денишенко Т. О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 про відвід судді Денишенко Т. О., заявлений у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року про визнання неподаною і повернення позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2020 року до Вінницького апеляційного суду вдруге надійшла зазначена вище цивільна справа з аналогічною попередній апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року про визнання неподаною і повернення позовної заяви.

В апеляційній скарзі викладене клопотання про відвід, зокрема, судді апеляційного суду Денишенко Т. О., який умотивований нормами статті 36 ЦПК України. Скаржники зазначають про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, просять не допустити розгляду апеляційної скарги суддею через певні обставини, що мають місце.

Розглянувши клопотання про відвід, суддя дійшла висновку про необхідність його задоволення з наступних підстав.

14 червня 2018 року Апеляційним судом Вінницької області була розглянута цивільна справа № 128/2591/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року. Вказаним рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволений частково, за ним визнано право власності у порядку спадкування за заповітом від 23 жовтня 2012 року після смерті батька ОСОБА_9 на 5/12 частки житлового будинку «А» з прибудовою та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 3,22 га, розташовану на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_9 ; земельну ділянку площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала ОСОБА_9 ; земельну ділянку площею 0,2500 га в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_9 ; майновий пай у розмірі 6177,00 гривень у пайовому фонді майна Сільськогосподарського орендного підприємства «Мир» с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, що належав ОСОБА_9 .

Постановою апеляційного суду від 14 червня 2018 року за головування судді Денишенко Т. О. апеляційна скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року залишене без змін.

У цивільній справі № 128/1796/20 заявлено вимогу про визнання заповіту ОСОБА_9 від 23 жовтня 2012 року недійсним.

Беручи до уваги вирішення в порядку апеляційного провадження справи щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на частину спадкового майна на підставі заповіту від 23 жовтня 2012 року, який на даний час оспорюється, ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 посилаються на наявність у них сумнівів в неупередженості, об`єктивності судді.

Враховуючи участь судді Денишенко Т. О. у розгляді справи фактично між тими ж сторонами, прийняття за її головування судового рішення не на користь ОСОБА_1 , остання та її представник наполягають на відведенні цієї судді від вирішення поданої тепер апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 06 серпня 2020 року про визнання неподаною і повернення позовної заяви ОСОБА_1 з питання визнання недійсним заповіту.

Згідно пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу ( самовідводу ) якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 ЦПК України питання про відвід ( самовідвід ) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, те, що метою цивільного судочинства є, крім іншого, забезпечення довіри до суду і виключення будь-яких припущень, які б викликали в учасника процесу підозру у незалежності та неупередженості судді, розглянувши заяву про відвід, вважаю необхідним її задоволити. Кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу.

Керуючись статтями 36, 39, 40, пунктом 7 частини першої статті 252, статтями 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 про відвід судді апеляційного суду Денишенко Т. О. задоволити.

З метою забезпечення розгляду справи, для визначення в ній головуючого судді у звязку з відводом судді Денишенко Т. О. передати справу у відділ забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко