Єдиний унікальний номер 243/6538/19
Номер провадження 2/243/1406/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року Словўянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

представника позивача Долгополого Д.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 цивільну справу

за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

вимоги позивача: про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій позивача і заперечень відповідача

Доводи позивача, викладені в позовній заяві

13 червня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), звернулося до суду, у якому зазначало, що 21.12.2007 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 13 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 30.04.2019 року заборгованість за кредитним договором складає 569 513,96 грн, з яких: 13 394,86 грн заборгованість за кредитом; 552 519,10 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 122 276,16 грн, з яких 13 394,86 грн заборгованість за кредитом та 108 881,30 грн заборгованість за процентами за користування кредитом період з 21.02.2007 по 31.05.2017.

Заперечення відповідачки проти позову, викладені в заяві про перегляд заочного рішення .

Відповідачка не заперечує факт отримання укладання 21 грудня 2007 року кредитного договору з позивачем шляхом підписання анкети-заявки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та отримання кредитної картки «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 1 000,00 грн. ОСОБА_1 зазначає, що на момент закінчення строку дії кредитної картки у травні 2015 року, вона в рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом сплатила 49 074,98 грн., а тому вважає, що в повному обсязі погасила заборгованість за кредитом. Збільшення позивачем процентної ставки по кредиту до 30% річних з 01.01.2013 року, а з 01.09.2014 до 34,8% та з 30.04.2015 року до 43,2%, відповідачка вважає неправомірним, оскільки Банком не надано доказів про повідомлення її про збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку.

Крім того при підписанні анкети-заявки не була встановлена процентна ставка за кредитом, відповідачка під підпис не ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг, що свідчить про те. що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, як встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів). Посилаючись н правову позицію висловлену Великою палатою Верховного суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка та її представники просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

23 березня 2020 року до суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення та поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24 червня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 15 липня 2019 року судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

15 липня 2019 року по справі постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повністю.

Ухвалою від 07 квітня 2020 року заява ОСОБА_1 судом поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення від 15.07.2019 року скасоване, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом

21.12.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з анкети - заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.234-235, 236).

Відповідно до цієї анкети-заяви відповідачу ОСОБА_1 видана кредитна картка «Універсальна 55 днів» з відновлюваним типом кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку 1000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць (22,8 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки наданої позивачем, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписний кредитний договір без номера, за яким було надані наступні кредитні картки: 1) НОМЕР_1 , дата відкриття - 27.11.2007, термін дії 11/11; 2) 5577 2127 1313 9288, дата відкриття - 22.11.2011, термін дії - 05/15 (а.с.165)

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (кредитна карта НОМЕР_1 ) (а.с. 165 об.) та виписки за період з 21.12.2007 року по 29.02.2020 року по картрахунку НОМЕР_2 (а.с. 65-118) старт карткового рахунку по картці «Універсальна 55 днів» відбувся 27.11.2007 року; 21.12.2007 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн та в подальшому кредитний ліміт збільшувався: 05.08.2008 до 2000,00 грн, 23.10.2010 до 2400,00 грн, 25.11.2010 до 2800,00 грн, 15.04.2011 до 6400,00 грн, 29.05.2011 до 8400,00 грн, 25.06.2011 до 10400,00 грн, 24.08.2011 до 13400,00 грн.

Згідно розрахунку за договором без номеру від 21 грудня 2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 квітня 2019 року розмір заборгованості складає 569 513,96 грн, з яких: 13 394,86 грн заборгованість за кредитом; 552 519,10 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 600,00 грн. нарахована комісія. До стягнення визначений розмір заборгованості в розмірі 122 276,16 грн, з яких 13 394,86 грн заборгованість за кредитом та 108 881,30 грн заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 21.02.2007 по 31.05.2017 (а.с.5-9).

Станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі поточної заборгованості у сумі 12 744,29 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту 650,57 грн та загальної заборгованості за процентами 11 459,56 грн. (а.с.8).

V. Зміст спірних правовідносин.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Спір між сторонами стосується правовідносин, які регулюються ст. 526, 1048, 1054 Цивільного кодексу України.

VІ. Оцінка Суду.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21 грудня 2007 року зазначена процентна ставка в розмірі 1,9% на місяць (22,8 % річних) на залишок заборгованості (а.с.234-235).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами станом на 30 квітня 2019 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 грудня 2007 року посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відповідачка визнала факт укладання 21 грудня 2007 року кредитного договору з позивачем шляхом підписання анкети-заявки про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та отримання кредитної картки «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 1 000,00 грн. з базовою процентною ставкою по кредиту в розмірі 1,9% на місяць (22,8 % річних) на залишок заборгованості.

Установлені судом обставини щодо укладення кредитного договору доведені позивачем, зокрема доданими до позовної заяви копіями Анкети-заявки і довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оскільки ці документи містять підпис відповідачки, тому їх можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 грудня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не визнаючи позовні вимоги в частині нарахування процентів за кредитом станом на 30 квітня 2019 року ОСОБА_1 зазначила, що нарахування процентів може бути у межах погодженого сторонами строку кредитування - строку дії кредитної карти.

Суд погоджується з цим доводом відповідачки виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18).

Відповідно анкети-заяви від 21.12.2007 року встановлено що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки Згідно довідки наданої позивачем, термін дії кредитної картки НОМЕР_3 , яка була відкрита 22.11.2011, сплинув в травні 2015 року (а.с 165).

Таким чином після спливу визначеного строку дії кредитної картки в травні 2015 року, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом з 01 червня 2015 року припинилося.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом процентами, яка утворилась станом на 31 травня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 21 грудня 2007 року,, який наданий позивачем, станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі поточної заборгованості у сумі 12 744,29 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту 650,57 грн. та загальної заборгованості за процентами 11 459,56 грн. (а.с.8).

Після спливу терміну дії кредитної картки в травні 2015 року, за період з 08.06.2015 по 14.12.2016 відповідач ОСОБА_1 сплатила заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1522,00 грн., а саме: 08.06.2015 - 220,00 грн., 08.07.2015 - 302,00 грн., 12.08.2015 - 100,00 грн., 22.09.2015 - 100,00 грн., 13.10.2015 - 100,00 грн., 29.11.2015 - 50,00 грн., 07.12.2015 - 50,00 грн., 03.01.2016 - 50,00 грн., 23.02.2016 - 50,00 грн., 16.03.2016 - 50,00 грн., 22.04.2016 - 50,00 грн., 20.05.2016 - 50,00 грн., 24.06.2016 - 50,00 грн., 20.07.2016 - 50,00 грн., 13.08.2016 - 50,00 грн., 16.09.2016 - 50,00 грн., 19.10.2016 - 50,00 грн., 18.11.2016 - 50,00 грн. та 14.12.2016 - 50,00 грн, шляхом поповнення готівкою своєї карти в терміналах самообслуговування, що підтверджується випискою по основаній карті НОМЕР_1 ОСОБА_1 ( а.с.155 об. - 156).

Згідно підпункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (далі Закон України № 1734-VIII ) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до частин 1 статті 19 Закону України № 1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Таким чином здійснені ОСОБА_1 платежі для виконання зобов`язання за кредитним договором після закінчення строку його діє погашають в першу чергу прострочену суму кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.

Оскільки в розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.5-9) позивачем окремо не наведений розрахунок прострочених процентів за користування кредитом накопичувальним підсумком, визначена сума заборгованості станом на 31 травня 2015 року підлягає зменшенню на 1 522,00 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості в розмірі 650,57 грн. та процентів за кредитом у сумі 871,43 грн. (1522-650,57=871,43).

Суд доходить висновку про наявність, на час звернення позивача до суду з цим позовом, не виконаного відповідачем зобов`язання за кредитним договором без номеру від 21.12.2007 року в розмірі 23 332,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 12 744,29 грн. та по процентам за користування кредитом у сумі 10 588,13 грн. (11 459,56 -871,43= 10 588,13).

Суд не приймає заперечення відповідачки ОСОБА_1 в частині безпідставного збільшення позивачем процентної ставки по кредиту до 30% річних з 01.01.2013 року, а з 01.09.2014 до 34,8% та з 30.04.2015 року до 43,2%, та невірно проведеного позивачем розрахунку заборгованості виходячи з підвищеного розміру процентної ставки виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 77, 79, 80 ЦПК України, належними, достовірними, достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Після роз`яснення судом обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та способів доказування, одним з котрих є висновок експерта, відповідачка надала власноруч проведений розрахунок загальної суми отриманих і сплачених коштів за кредитним договором без номеру від 21 грудня 2007 року (а.с.209-213).

Суд вважає, що цій доказ недостовірним і недостатнім, оскільки надана відповідачем таблиця містить загальні дані про дати видаткових операцій і суми, які внесені на погашення заборгованості. Зазначений доказ не містить інформації і розрахунку щодо розміру процентів на поточну і прострочену заборгованість з урахуванням пільгового періоду користування кредитом та виходячи з процентної ставки у розмірі 1,9 % на місяць на залишок заборгованості.

Таким чином розрахунок заборгованості за кредитом без номеру від 21 грудня 2007 року, виходячи з процентної ставки по кредиту з 01.01.2013 року в розмірі 30% річних, з 01.09.2014 в розмірі 34,8% річних та з 30.04.2015 року - 43,2% річних, який наведений позивачем за період з 01.01.2013 року по 31.05.2015 року, відповідачкою ОСОБА_1 не спростований

Суд також вважає безпідставними доводи відповідача в частині застосування до позовних вимог строку давності виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач після закінчення спливу терміну дії кредитної картки в травні 2015 року здійснив в період з 08.06.2015 по 14.12.2016 дев`ятнадцять платежів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 1522,00 грн., шляхом внесення коштів через термінал самообслуговування.

Позивач звернувся з цим позовом до суду19 червня 2019 року.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що погашення відповідачем заборгованості за кредитом до грудня 2016 року свідчить про переривання перебігу трирічного строку звернення до суду та звернення позивача з цим позовом в межах загального стоку позовної давності.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги АО КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 23 332,42 грн., яка складається: з заборгованості з основним боргом у сумі 12 744,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 10 588,13 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за основним боргом у сумі 650,57 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 98 293,17 грн. слід відмовити в зв`язку з відсутністю підстав.

VІІ. Судові витрати.

Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн. з заявлених позовних вимог у розмірі 122 276,16 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково в сумі 23 332,42 грн., , на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 366,53 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст.526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д):

- заборгованість за кредитним договором без номеру від 21 грудня 2007 року в розмірі 23 332 (двадцять три тисячі триста тридцять дві) гривні 42 копійки, яка складається: з заборгованості з основним боргом у сумі 12 744,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 10 588,13 грн.;

- на відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 366 (триста шістдесят шість) гривен 53 копійки.

В задоволенні позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за основним боргом у сумі 650,57 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 98 293,17 грн. - відмовити в зв`язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складений 15.10.2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко