Номер провадження: 22-ц/813/1667/20
Номер справи місцевого суду: 520/3538/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігора Олександровича, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування запису в державному реєстрі,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», яке згідно з даними Міністерства юстиції України розташоване в с. Великоплоске, Великомихайлівського району, Одеської області, ОСОБА_4 про внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, яким змінений власник будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав: по-перше, п 5.4 іпотечного договору, укладеного між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , містить вичерпний перелік випадків, коли можливе стягнення на предмет іпотеки, а саме рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя; по-друге, п 5.5.1 зазначеного договору роз`яснює порядок процедури, а саме у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки шляхом укладання договору про задоволення вимог, який є підставою для реєстрації на нового власника, тобто правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, однак до позивача з питанням укладання вказаного договору ОСОБА_2 не звертався. Крім того, апелянт зазначає, що наказом № 76/03-06 від 16.02.2018 року скарга ОСОБА_3 на незаконні дії державного реєстратора Махортова І.О., була задоволена в повному обсязі в зв`язку з порушенням ОСОБА_4 вимог п.1 ч.1 ст.23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.2-5).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування запису в державному реєстрі задовольнити (а.с.111-118).

22 серпня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 5.2 договору іпотеки від 04.07.2008 року, іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, за його письмовою вимогою з обов`язковим про це повідомленням про отримання та/або передачу через кур`єра та/або кур`єрську службу іпотекодавця та/або боржника, незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не виконуються, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту та/або траншів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій), тому іпотекодержатель набув права звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі позасудовим способом, адже 03.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із заявою про припинення порушень, з якої вбачається, що іпотекодержатель вимагав припинити порушення умов іпотечного договору та сплатити заборгованість за кредитним договором № 1163/1-08 від 04.07.2008 року в сумі 68222,58 доларів США, тобто ОСОБА_3 була повідомлена, що у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також апелянт посилається на ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, яка передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог, та відповідно до ст. 27 вказаного Закону у цій же редакції, передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до ч.2 ст.36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для відповідної реєстрації права власності іпотекодержателя або покупця на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (а.с.124-130). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2018 року було відкрито апеляційне провадження (а.с.136) та ухвалою від 06.09.2018 року справу призначено до розгляду (а.с.139).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

08 листопада 2019 року від ОСОБА_2 , надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке заявник обґрунтовує тим, що предметом зазначеного позову були вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно відомостей, що містяться на сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відносно КП «Реєстраційна служба Одеської області» до Реєстру внесено запис про припинення юридичної особи. Таким чином, посилаючи на вищевикладене та керуючись п7 ч.1 ст.255 ЦПК України, заявник просить закрити провадження у зазначеній справі.

08 січня 2020 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 надійшов відзив на клопотання апелянта про закриття провадження у справі, у якому позивач посилається на, положення ст. 26, 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким чітко передбачена процедура скасування незаконних реєстраційних дій, яка не залежить від того працює реєстратор, який виніс незаконне рішення, чи ні. Окрім того, звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, ліквідація юридичної особи має наслідком закриття провадження лише у випадку, коли спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

23 липня 2020 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника, до якого до відома суду було долучено постанову Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2019 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позовну заяву ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування договорів відступлення права вимоги - задоволено. Визнано недійсними та скасовано договори відступлення прав вимоги, завдяки яким ОСОБА_2 отримав право вимоги по кредиту ОСОБА_3 .

В судовому засіданні апелянт та її представники апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Клопотання про закриття провадження в частині того, що щодо КП «Реєстраційна служба Одеської області» до Реєстру внесено запис про припинення юридичної особи не підлягає задоволенню, оскільки апеляційний суд надає оцінку законності судового рішення на момент його винесення, а ліквідація юридичної особи після винесення судового рішення не впливає на процесуальних рух справи в суді апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з умов Договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Отже, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання при реєстрації прав власності на таке майно правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100320014 від 13.10.2017 року право власності на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано державним реєстратором на підставі: повідомлення вимоги; договору іпотеки; договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами; повідомлення-розписки; рішення Київського районного суду м. Одеси; ухвали Апеляційного суду Одеської області та декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Тобто окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено не було, а відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що державний реєстратор не в праві був здійснювати державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , а повинен був зупинити державну реєстрацію, що в свою чергу передбачено п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішеного спору, проте вважає за необхідним вказати на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2008 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1163/1-08, відповідно до умов якого, банк видав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 70000, 00 доларів США з 04 липня 2008 року по 02 липня 2010 року зі сплатою 15,0% відсотків річних.

Згідно п.п. 2-1-2.2 кредитного договору №1163/1-08 від 04.07.2008 року передбачено, що забезпеченням повернення всієї суми кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкції за кредитом є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2220494,64грн. згідно договору іпотеки від 04 липня 2008 року. Кредит, наданий банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 4.2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.07.2008 року між АКБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року, який укладено між іпотекодержателем та боржником, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., реєстраційний номер 4786.

Пунктами 1.3. та 1.4. договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0586га. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №655827), виданим Управлінням земельних ресурсів м. Одеси 25 грудня 2007 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №47, кадастровий № :33:008:0048.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

На підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням вищевказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 03 червня 2008 року було накладено заборону відчуження на зазначене вище нерухоме майно за реєстровим № 4787.

На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 року Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надав матеріали реєстраційної справи № 101 на об`єкт нерухомо майна будинок АДРЕСА_1 .

03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, ПАТ АБ «Порто Франко» відступив ТОВ «ІН-ФАКТОР» право вимоги за кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_3 , за договором поруки №04-07-08/5 від 04.07.2008 року та за іпотечним договором від 04.07.2008 року.

Крім того, 03 грудня 2016 року між ТОВ «ІН-ФАКТОР» та ОСОБА_6 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_7 , згідно зі ст.ст. 512-519 ЦК України, був укладений договір про відступлення права вимоги шляхом відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 04.07.2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_8 , за кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року та за договором поруки №04-07-08/5 від 04.07.2008 року.

За змістом ч.4,5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та процесуальних рішень по справі № 520/4451/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Красюка Ігоря Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ФАКТОР» в особі директора Неруш Наталії Михайлівни, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування договорів відступлення права вимоги, на рішення Київського районного суду м. Одеси оскільки законодавством передбачена така підстава для визнання правочину недійсним, як відсутність ліцензії, колегія суддів розглядаючи справу № 520/4451/15-ц в постанові від 19.05.2020 року дійшла висновку про необхідність визнання недійсними та скасувати укладений 03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» Договір №24 про відступлення прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту), договором іпотеки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, та укладений 03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» Договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л., відповідно до умов якого Цедент ПАТ АБ «Порто-Франко» передав, а Цесіонарій ТОВ «ІН-ФАКТОР» прийняв права вимоги за Договором іпотеки від 04 липня 2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 .

Також апеляційним судом встановлено, що ПАТ АБ «Порто-Франко» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд визнати предметом іпотеки за іпотечним договором від 04 липня 2008 року, за реєстровим номером 4786, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 441, 3 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_3 , що знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею - 0,0586 га, кадастровий номер :33:008:0048, та встановити спосіб виконання рішення, зазначивши, що визнання предметом іпотеки за іпотечним договором від 04 липня 2008 року, за реєстровим номером 4786, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 441,3 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_3 є підставою виникнення обтяження та внесення Державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про заборону щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 441,3 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею - 0,0586 га, кадастровий номер :33:008:0048.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року у вказаній справі було замінено позивача з ПАТ АБ «Порто-Франко» на фізичну особу ОСОБА_7 , оскільки до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року, за договором поруки №04-07-08/5 від 04.07.2008 року, а також за іпотечним договором, номер у реєстрі №4786, на підставі договору про відступлення права вимоги.

В подальшому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року, було визнано предметом іпотеки за іпотечним договором, за реєстровим номером 4786, від 04 липня 2008 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 441,3 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0586 га, кадастровий номер :33:008:0048.

06 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було посвідчено Договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, реєстраційний номер 724.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_2 прийняв право вимоги за іпотечним договором від 04 липня 2008 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною.

Після чого, 14 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з повідомленням вимогою про погашення заборгованості за Кредитним договором № 1163/1-08 від 04 липня 2008 року.

11 жовтня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігора Олександровича із заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :33:008:0048.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем 13 жовтня 2017 року було прийнято, оскаржуване позивачем, Рішення № 37567935 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :33:008:0048 за ОСОБА_2 .

На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором внесено запис за № 22821272 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено у постанові Одеського апеляційного суду від 19 травня 2020 року Постановою Правління НБУ від 26 вересня 2014 № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 вересня 2014 № 103 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АБ «Порто-Франко», згідно з яким з 29 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ АБ «Порто-Франко».

14 листопада 2016 року на електронному майданчику ТБ «Катеринославська» відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу права вимоги ПАТ АБ «Порто-Франко», у тому числі, за Кредитним договором №1163/1-08 від 04 липня 2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 . Переможцем аукціону визнано ТОВ «Ін-Фактор».

03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Ін-Фактор» був укладений Договір №24 про відступлення прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Зокрема, Новий кредитор набув право вимоги за Кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 р., укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 .

Також, 03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №3949. Відповідно до умов вказаного договору, Цедент ПАТ АБ «Порто-Франко» передав, а Цесіонарій ТОВ «Ін-Фактор» прийняв права вимоги за Договором іпотеки від 04 липня 2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 .

У межах своїх функцій та повноважень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами (стаття 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до пункту 10 частини першої та пункту 1 частини п`ятої статті 12, а також на виконання пункту 13 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила затвердити Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (рішення від 05 липня 2012 року № 2).

Пунктом 5.11. розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, як спеціального нормативного акту, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури, унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Тобто, пунктом 5.11. розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку встановлено, що право брати участь в проведенні конкурсу з реалізації майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами мають право виключно банки та фінансові установи, які мають ліцензії на право надання кредитів.

З врахуванням наведених положень, зокрема - пункт 5.11. розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку містить загальнообов`язкову норму права про обов`язковість наявності ліцензії, як умови участі фінансової установи у конкурсі з реалізації майна банку. За своєю правовою природою наведене правило є нормою цивільного законодавства, що має імперативний характер та виключає можливість відступлення від такого правила, порушення якого призводить до порушення загальних вимог чинності правочинів за статтею 203 ЦК України.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містить жодних виключень щодо того, що учасник конкурсу може не мати ліцензії на право надання кредитів чи цей документ може бути замінений іншим.

Наявність у Статуті та додатку до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ІН-ФАКТОР» зазначення про право надання кредитів за рахунок власних коштів не дозволяє відступати від вимог Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку встановлювало імперативні вимоги до осіб, які мають право брати участь у конкурсі з реалізації майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі наявність ліцензій на право надання кредитів, якої у ТОВ «ІН-ФАКТОР» на час укладення оспорюваного правочину не було (і яку ТОВ отримало тільки 16 травня 2017 року), а відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Із зазначеною правовою позицією погодився Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листі від 30 серпня 2016 року № 27-36182/16, у якому зазначено про те, що право брати участь у проведенні конкурсу з реалізації майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами мають право виключно банки та фінансові установи, які мають ліцензії на право надання кредитів, і по-іншому застосовувати підпункт 5.11. розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку немає жодних підстав.

Вказане також підтверджується чинним на час укладення між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» Договору про відступлення права вимоги розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 жовтня 2005 року № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами», яким були передбачені вимоги, обов`язкові для виконання кредитними установами як на момент отримання ліцензії, так і протягом усього строку її дії.

Таким чином, відповідно до встановлених імперативних правил, право брати участь у проведенні конкурсу з реалізації майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами мають виключно такі банки та фінансові установи, які мають ліцензії на право надання кредитів.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №639/4836/17.

Отже, оскільки законодавством передбачена така підстава для визнання правочину недійсним, як відсутність ліцензії, колегія суддів, розглядаючи справу № 520/4451/15-ц дійшла висновку про необхідність визнати недійсними та скасувати укладений 03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» Договір №24 про відступлення прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту), договором іпотеки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, та укладений 03 грудня 2016 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР» Договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л., відповідно до умов якого Цедент ПАТ АБ «Порто-Франко» передав, а Цесіонарій ТОВ «ІН-ФАКТОР» прийняв права вимоги за Договором іпотеки від 04 липня 2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 .

Крім того, факт встановлення недійсності вказаних договорів, укладених між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ІН-ФАКТОР», свідчить про відсутність у ТОВ «ІН-ФАКТОР» права на укладання будь-яких правочинів у подальшому, а тому тягне за собою визнання недійсними та скасування наступних договорів: - договору про відступлення права вимоги від 03 грудня 2016 року, укладеного між ТОВ «ІН-ФАКТОР» та ОСОБА_7 , про право вимоги за Кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, укладеного 03 грудня 2016 року між ТОВ «ІН-ФАКТОР» та ОСОБА_7 , в інтересах якого діяла ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л. за реєстровим № 3950, договору про відступлення прав вимоги, укладеного 06 березня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про право вимоги за Кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 06 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_10 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №724 про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К та зареєстрований в реєстрі за №4786.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у справі №520/4451/15-ц, оскільки останній не набув право звертатись до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1163/1-08 від 04.07.2008 року до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , та необхідність задоволення позову ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування договорів відступлення права вимоги, оскільки оспорювані договори, укладені з порушенням вимог закону, особою, яка не мала право на придбання права вимоги та подальшої її реалізації.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, звернення ОСОБА_2 стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, за реєстровим номером 4786 від 04 липня 2008 року, яким забезпечено вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договором №1163/1-08 від 04 липня 2008 року, незалежно від того передбачав іпотечний договір необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи ні, в мажах цієї справи, є такими, що не мають відповідної правової підстави.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 посилається на правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, відповідно до Іпотечного договору від 21 травня 2007 року, без укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Дійсно, відповідно до п. 5.4 зазначеного Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Тобто сторонами було передбачено два шляхи позасудової передачі права власності Іпотекодержателю на предмет іпотеки, в рахунок виконання основного зобов`язання. Укладання ж окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя є опціональним, та застосовується як підстава передачі права власності на предмет іпотеки виключно за рішенням Іпотекодавця.

Проте, такі доводи скаржника, враховуючи визнання недійсними та скасування договорів відступлення права вимоги, не приймаються апеляційним судом, оскільки на вирішення справи по суті не впливають.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду по суті спору, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

08.10.2020 року м. Одеса