Справа № 594/1080/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду від 19.11.2013 було розірвано. Після розірвання шлюбу, вони і надалі продовжували разом проживати, підтримували подружні відносини.

Поряд з тим зазначила, що у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 .

Крім того, зазначила, що на даний час вони з відповідачем разом не проживають та не підтримують будь яких сімейних зв`язків. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Проте, самостійно невзмозі , забезпечити належний рівень життя дітей, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

Сам же відповідач є здоровим та працездатним, працює за кордоном, отримує дохід і його заробітна плата складає понад 30000 грн, має транспортний засіб, а отже, має фінансову можливість надавати допомогу на утримання дітей.

А тому, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що вони з позивачем разом працювали за кордоном і утримували дітей.Працюючи за кордоном, кожен з них завжди знав і знає, яку роботу кожен виконував і хто яку заробітну плату отримував. Вони не були забезпеченою сім`єю, великими статками не володіли. Власного житла ні він, ні позивач не мають, земельними ділянками та транспортними засобами не володіли, працевлаштовані в Україні не були, а тому обоє періодично вирушали з дому в пошуках роботи. В утриманні дітей допомагали їхні батьки.При цьому, вказав, що позивач не обґрунтувала суми аліментів в розмірі 2000 грн. на кожну дитину: 8-мирічну дочку та 3-хрічного сина, не навела та не надала суду доказів середньомісячних витрат на кожну дитину в сумі 4000 грн.

Поряд з тим зазначив, що здобув спеціальність технічне обслуговування, ремонт та експлуатація локомотивів. Однак роботою по спеціальності забезпечений не був, влаштуватися самостійно не зміг. Працював і працює на робітничих посадах. З 18 березня 2020 року в Польщі, в м.Вроцлав, є офіційно працевлаштований. Працює муляром в ТзОВ «ВВІ». Робочий день починається з 9 год. ранку і закінчується пізно ввечері, в залежності від виконання роботи. Його заробітна плата становить (на руки) 830, 15 злотих або в середньому 5000 грн., залежно від курсу гривні.Працюючи в Польщі, змушений винаймати житло, оплачувати проїзд, харчуватися. За таких обставин, не може віддавати увесь свій заробіток, а тому визнає позов в частині стягнення мінімального розміру аліментів на кожну дитину.

Відповідь на відзив позивачем суду не подавалась.

Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 15 березня 2012 року Мушкатівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 06 березня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Крім того, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2011 року, який 19 листопада 2013 року рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області було розірвано та присвоєно позивачу прізвище ОСОБА_5 .

Згідно довідки №732 від 21 липня 2020 року виданої виконкомом Борщівської міської ради, позивач ОСОБА_1 разом з дітьми з відповідачем не проживає, спільного господарства не веде і діти знаходяться на утриманні позивача.

Згідно довідки ТзОВ «ВВІ» від 12.08.2020, відповідач ОСОБА_2 з 18.03.2020 працює в ТзОВ «ВВІ», що знаходиться за адресою м.Вроцлав пл. Солідарності 1/3/5, Польща. Займає посаду муляр, і його середня місячна заробітна плата за останні 3 місяці складає 1100 злотих брутто, нетто 830, 15 злотих.

Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоров`я, має інших утриманців, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком неповнолітніх дітей, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню.

При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в розмірі наближеному до прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а в даному випадку у сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, віку дітей, дані щодо особи позивача, зокрема, те, що діти проживають разом з матір`ю, яка у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання дітей, та те, що визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» складає для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривню; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Крім того, суд враховує ті обставини, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує.

З огляду на що, суд приходить до висновку, що розмір аліментів у сумі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які бажає сплачувати відповідач на утримання кожного з дітей, не є необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку, про необхідність забезпечення якого наголошується як у ст. 82 Сімейного Кодексу України, так і в ст. 27 Конвенції ООН про права дитини.

Утримання батьками дітей до виповнення повноліття є обов`язком, а не правом батьків. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1985 р., яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ(78912) від 27.02.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановлення чинним законодавством мінімального розміру аліментів не є тотожним з обов`язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати аліменти виключно у мінімальному розмірі.

Наведені відповідачем обставини суд оцінює критично, оскільки такі жодним чином не спростовують той факт, що такий будучи фізично здоровим, працездатним, маючи відповідну освіту за окремим фахом, не може забезпечити необхідний матеріальний рівень для розвитку та виховання неповнолітніх дітей. З огляду на що, обставини, на які відповідач посилається у підтвердження недостатнього матеріального забезпечення для сплати аліментів у сумі 2000 грн. на кожного з його дітей, суд не знаходить такими, які беззаперечно свідчать про те, що відповідач позбавлений можливості отримувати гідний заробіток, достатній для утримання дітей.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави.

Виходячи з наведенного вище, на підставі Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя с.Слобідка-Мушкатівська Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с.Мушкатівка Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 03 серпня 2020 року і до досягнення нею повноліття, та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 03 серпня 2020 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: