КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9521/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Київ

Справа № 355/26/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Коваленко К.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Баришівський районний відділ Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зменшення розміру аліментів,

встановив:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Баришівський районний відділ Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зменшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2003 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до повноліття дитини, починаючи з 28 жовтня 2003 року.

24 січня 2009 року позивач одружився з ОСОБА_3 та від другого шлюбу має двох доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Посилаючись на те, що з часу присудження аліментів змінився його сімейний та матеріальний стан, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року позов задоволено.

Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий Баришівським районним судом Київської області 07.11.2003 року по справі №2-633 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісяця - відкликано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що з матеріалів справи та з оскаржуваного рішення не вбачається, чи змінився або погіршився матеріальний стан позивача, оскільки повторне укладення шлюбу та народження дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, якщо його матеріальний стан не погіршився. Однак у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази погіршення матеріального стану позивача, суд був позбавлений можливості дослідити вказані обставини та дати їм належну правову оцінку.

В той же час, зі слів представника позивача, дохід позивача на момент розгляду справи становить понад 40 000 грн. Звертає увагу на те, що позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою, його матеріальний стан є задовільним та стабільним, що не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей та дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач не довів та не надав доказів погіршення його матеріального стану, що виключає можливість застосувати ст. 192 СК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2003 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до повноліття дитини, починаючи з 28 жовтня 2003 року (а.с.11).

24 січня 2009 року позивач одружився з ОСОБА_3 та від другого шлюбу має двох доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-14).

Судовим наказом Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2020 року по справі № 355/1831/19 з відповідача ОСОБА_2 на користь третьої особи ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 17 грудня 2019 року.

04.02.2020 року постановою головного державного виконавця Баришівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2020 року по справі № 2-н/355/2/20 (№ 355/1831/19).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_3 у нього народились дві дочки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та зменшуючи розмір аліментів з 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, суд частково погодився з доводами представника відповідача, щодо тієї обставини, що позивач та його представник не довели того, що матеріальне становище погіршилось чи ускладнилось, разом з тим, суд зазначав, що народження двох дітей після винесення рішення про стягнення аліментів, це є суттєвою зміною в сімейному стані позивача, та якби дана обставина існувала на час винесення рішення, це значною мірою вплинуло б на розмір стягнення.

Заперечення представника відповідача про те, що діти народились ще в 2011 та 2016 роках суд не прийняв до уваги, оскільки звернення за захистом свого права є не обов`язком, а саме правом громадянина, яке той використовує на власний розсуд, а строк позовної давності в даному випадку не застосовується, крім того, жодних клопотань про застосування даного строку заявлено не було.

Таким чином суд вважав, що вимога позивача про зменшення розміру аліментів є обґрунтованою та мотивованою. Оскільки представник в позивача довела в судовому засіданні факт суттєвої зміни сімейного стану позивача після винесення рішення про стягнення з нього аліментів.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів не погоджується, оскільки обставини, які мають значення для вирішення спору, не доведені.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_2 посилався лише на ту обставину, що з часу стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 змінився його сімейний стан, а також змінився і матеріальний стан, оскільки на даний час він зобов`язаний утримувати не одну дитину, а трьох дітей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 333/247/19, відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані позивачем докази, висновки суду першої інстанції щодо погіршення матеріального стану позивача внаслідок народження двох дітей від другого шлюбу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки достатніх доказів цієї обставини матеріали справи не містять.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження двох дітей від іншого шлюбу та стягнення з нього аліментів на їх утримання на підставі судового наказу Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2020 року, не може бути визнана безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що сплачуються на дитину за постановою Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2003 року, оскільки доказів свого майнового стану, розміру доходів позивачем до суду не надано.

Таким чином, суд у порушення зазначених вище вимог закону не врахував те, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно до постанови Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2003 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Враховуючи, що на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 зобов`язаний за судовим рішенням сплачувати 1/4 від усіх видів заробітку, а на утримання дочок, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі судового наказу від 22.01.2020 року - 1/3 частину від усіх видів заробітку, то загальний розмір відрахувань із заробітної плати ( доходу) позивача не перевищує встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обставин щодо погіршення його майнового стану, чи таку зміну сімейного стану, що унеможливлюють сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

Крім того, жодних доказів щодо погіршення стану здоров`я позивача матеріали даної справи не містять, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 є працездатною особою та має задовільний стан здоров`я.

Враховуючи, що позивачем не було доведено наявність обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вимоги частини 3 статті 367 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги докази, подані представником позивача ОСОБА_7 на стадії апеляційного розгляду, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та постанови державного виконавця, прийняті у виконавчому провадженні про примусове виконання судового наказу Баришівського районного суду Київської області від 22.01.2020 року про стягнення аліментів, видані 10 серпня 2020 року, тоді як оскаржуване рішення ухвалено судом 05 червня 2020 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 червня 2020 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Баришівський районний відділ Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.