ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/914/20
Номер провадження 2/292/236/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року смт.Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Рябенької Т.С., секретаря судових засідань Володіної В.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт.Пулини цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування реєстрації та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що перебував з відповідачкою у шлюбі з 19.11.2005 року. Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13.03.2020 року шлюб між ними було розірвано. 01.09.2015 року його батько ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарував йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 51,40 кв.м. Зазначена квартира при даруванні була оцінена на суму 90 978 грн., договір дарування був безоплатним. Після дарування квартири в ній була зареєстрована відповідачка. Після розірвання шлюбу він запропонував останній подати заяву про зняття своєї реєстрації із зазначеної квартири, однак вона відмовилась, не пояснюючи причини відмови. ОСОБА_3 не проживає в його квартирі та має постійне місце проживання в с.Андріївка Пулинського району Житомирської області. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд постановити рішення, яким скасувати реєстрацію та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , 1983 року народження, яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

05.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому вона просить не приймати рішення про скасування реєстрації до факту поділу майна з наступних підстав. Так, з 10.09.2015 року по даний час вона з дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживали з 10.09.2015 року по серпень 2019 року. Після розлучення діти постійно проживають з нею. На даний час вони не мають постійного місця проживання, проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . В спірній квартирі вона з дітьми проживати не може, оскільки позивач на даний час здає її під найм без належного оформлення договору найму. Про договір дарування спірної квартири на час укладання договору вона нічого не знала.

З травня 2019 року по березень 2020 року ні вона, ні діти жодного дня не проживали в спірній квартирі, так як позивач змінив всі замки, а дітей з речами завіз до її матері. Також ОСОБА_1 без її відома продав спільно придбаний ними в липні 2017 року легковий автомобіль марки Форд-Транзит, 2013 року випуску, виставив на продаж квартиру, в якій вони всі прописані та проживали останні п"ять років. З придбаного за 14 років шлюбу майна дозволив їй з дітьми забрати лише одяг. На його пропозицію добровільно знятися з реєстрації в спірній квартирі, вона повідомляла йому, що зробить це за умови, що діти залишаться з нею та він поверне їй половину вартості придбаного автомобіля Форд-Транзит. Позивач аліменти на утримання дітей не сплачує, матеріально їй не допомагає. Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з вищезазначених підстав та просили суд їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, врахувавши заперечення, вказані у відзиві на позов.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43098188 від 01.09.2015 року (а.с.11, 14). Згідно копії договору дарування від 01.09.2015 року ОСОБА_4 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12). Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13.03.2020 року у справі №292/1033/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7-8). Як вбачається з довідок виконкому Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області №1733 та №1734 від 25.09.2020 року до складу сім"ї відповідачки ОСОБА_3 входять: сини ОСОБА_5 , 2008 р.н. та ОСОБА_6 , 2012 р.н., а також неродич ОСОБА_1 , 1975 р.н. ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації за за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно акту від 25.09.2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_3 , 1983 р.н. разом з дітьми ОСОБА_10 , 2008 р.н. та ОСОБА_11 , 2012 р.н. дійсно проживають без реєстрації по АДРЕСА_3 . Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що являється батьком позивача. В 2015 році на підставі договору дарування подарував останньому квартиру АДРЕСА_1 . В даній квартирі була зареєстрована відповідачка, яка на той час була дружиною позивача. Остання у зазначеній квартирі не проживає з травня 2019 року, однак не бажає знятися з реєстрації. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що являється рідним братом позивача, який до березня 2020 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 та мають двох неповнолітніх дітей. У 2015 році їх батько на підставі договору дарування подарував ОСОБА_1 житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєструвалася і відповідачка, яка на той час була дружиною брата. Після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_3 відмовилася знятися з реєстрації, хоча не проживає в квартирі з травня 2019 року. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. У ч.1 ст.156 ЖК України вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме - дружина наймача їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч.1 ст.34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Аналіз вказаних правових норм свідчить, що встановлений Законом та Правилами перелік підстав зняття з реєстрації є вичерпним, а тому не може бути розширений з власної ініціативи. Згідно зі ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 14 вище вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої влади, посадових та службових осіб з питань реєстрації місця проживання можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи жодних підстав, передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» для зняття відповідачки з реєстрації та скасування реєстрації її місця проживання, позивачем та його представником з наданням належних та допустимих доказів наведено не було. Так, суду не надані документи, які б могли бути підставою для зняття з реєстрації, зокрема судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; інші документи, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства або підстав на право користування житловим приміщенням. Разом з цим, пунктом 1 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №35, встановлено, що цим Порядком визначається механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання, функції органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції забезпечують реалізацію цього механізму. Пунктами 4 та 14 зазначеного Порядку передбачено, що реєстрацію і зняття з реєстрації здійснюють територіальні органи, а у разі необхідності територіальні підрозділи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб шляхом ведення адресно-довідкових карток. Пункт 20 цього ж положення передбачає, що у судовому порядку може бути оскаржене рішення уповноваженого органу про відмову у реєстрації за місцем проживання, а також дії посадової особи уповноваженого органу , що призводять до порушення порядку розгляду матеріалів з питань реєстрації (зняття з реєстраційного обліку). Іншого чинне законодавство України, що регламентує спірні правовідносини, не передбачає, тобто, воно не передбачає такого способу відновлення прав, як зняття з реєстрації та скасування реєстрації місця проживання фізичної особи. Водночас, враховуючи фактичне непроживання відповідачки без поважних причин понад рік у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_1 , є підставою для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житлом у відповідності до вимог ст.405 ЦК України. Таким чином, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб відновлення своїх прав суперечить закону, а позивачем та його представником не зазначено обставин, які б свідчили про неправомірність реєстрації на момент її здійснення, а також інших обставин, як підстав для скасування реєстрації.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування реєстрації та зняття з реєстраційного обліку відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С.Рябенька

Повний текст рішення складено 20.10.2020 року.