Справа № 448/70/20
провадження №2/457/142/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі:

головуючого Грицьківа В.Т.,

з участю секретаря Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 125938,12 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до нього із заявою № б/н від 04.09.2012 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак відповідачка своєчасно належні платежі не повертала, внаслідок чого станом на 31.10.2019 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 592179,88 грн., однак позивач просить стягнути з відповідачки частину заборгованості за період з 04.09.2012 року по 29.09.2017 року в розмірі 125938,12 грн.

Представник відповідачки адвокат Тимчук С.І. подав суду відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Згідно ст.ст. 19, 178, 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов до наступного висновку.

У матеріалах справи міститься копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.09.2012 року, в якій зазначено прізвище, ім`я та по-батькові відповідачки - ОСОБА_2 , її дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , паспортні дані, адреса проживання та номери телефонів.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19.10.2019 року зареєстрували шлюб в Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис 224. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини та чоловіка - ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу відповідачка отримала паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_5 , копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що у Анкеті-заяві від 04.09.2012 року зазначено, що підписант згідна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомилася і згідна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору, який бажаний кредитний ліміт по платіжній карті підписант просила встановити та номер картккового рахунку.

Однак у відповідному місці Анкети-заяви зазначено, що ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, відповідачка виявила бажання оформити на своє ім"я зарплатний пакет, а відповідно не погодилася укласти кредитний договір.

Будь-яких доказів про отримання відповідачкою кредитної картки суду позивачем надано не було. Також позивачем не надано доказів про рух коштів по такій картці.

Як і позовна заява не містить відомостей про те, за якою саме карткою «Універсальна» чи «Gold» було надано кредит позивачем відповідачці, так і надані суду докази на це не вказують.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 20.07.2012 року відповідачка була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 04.09.2012 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувалася відповідачка, так як ні в Анкеті-заяві, ні в Розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідачки. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала б на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідачка зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Необхідність доказування ознайомлення відповідачки з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту».

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом волевиявлення підписанта на укладення кредитного договору із позивачем, а також не є належним і допустимим доказом про вчинення банківських операцій на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед позивачем.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що між відповідачкою та позивачем було укладено кредитний договір, в якому узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Не надано доказів того, що відповідачкою оформлено в банку кредитну картку, яку саме карту клієнт бажала намір оформити, що відповідачка отримала кредит, що підписант Анкети-заяви отримала Пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, а також те, що вона ознайомилась з її умовами під підпис.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, коли відповідачка підписала Анкету-заяву.

Однак, такі доводи позивача судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надана позивачем копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку не містить інформації, що відповідачка, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанка, виявила бажання отримати кредит.

Таким чином, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку підписала відповідачка 04.09.2012 року, не є належним доказом укладення позивачем та відповідачем кредитного договору.

Надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг не містять будь-яких відміток про намір відповідачки укласти з позивачем кредитний договір, а тому не є належними доказами укладення такого договору.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, у даному випадку - відповідачки. Крім того, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву та під час її підписання був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому, відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачці кредиту в розмірі 8000 грн.

У вказаній Анкеті-заяві підписант лише виявила бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку та погодила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка.

Наданий АТ КБ «ПриватБанк» до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містить ані підпису відповідачки, ані доказів того, що саме картка «Універсальна» була видана відповідачці на підставі Анкети-заяви.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані позивачем розрахунки не містять ні номеру карткового рахунку із видом платіжної картки, ні інших реквізитів, з яких можна зробити висновок про належність заборгованості саме відповідачки та з яких саме підстав виникла ця заборгованість.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Згідно п. 62 Постанови Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, надані позивачем розрахунки заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» 16 липня 1999 року № 996-XIV, не є первинними документами, не можуть підтверджувати наявність заборгованості відповідача перед позивачем та відповідно не є допустимими доказами в розумінні ст. 79 ЦПК України.

Інших доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду не було.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі на підставі Анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною Анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, у разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання відповідачкою. Також позивачем не надано доказів, що відповідачкою підписувалися Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку, а також, що саме ці Умови мала на увазі підписант, підписуючи Анкету-заяву, не надано доказів отримання відповідачкою кредиту, тому у позові слід відмовити за недоведеністю, оскільки докази, які були надані позивачем не доводять факту, що 04.09.2012 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, що містить відповідні умови кредитування, з яким погодилася відповідачка, та відповідно, брала на себе зобов`язання зі сплати відсотків у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, і на підставі умов якого банком зроблено розрахунок заборгованості у розмірі 125938,12 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 638, 1054 ЦК України керуючись ст.ст. 76-89, 263-265, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Суддя: В. Т. Грицьків