Справа № 450/2477/19 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1150/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Сеньків Х.І.,

адвоката Лилика В.В. представника позивачки ОСОБА_1 ,

адвоката Якимишин О.З. представника відповідача Крив`яка Ю.І.

та Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району

Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.09.2018 року № 293 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передачу її у власність ОСОБА_2 »; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:001:1088), прийняте 09.10.2018 року реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за індексним номером: 43408731; скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:001:1081), (номер запису про право власності: 28292132), вчинену реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Шубеляк Ігорем Ярославовичем згідно з рішенням про державну реєстрацію від 09.10.2018 року за індексним номером: 43408731.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 19.06.2006 року позивачка звернулася до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва будинків і рішенням згаданої сільської ради від 27.06.2006 року № 051 «Про поставку на облік громадян для отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків» її було поставлено на облік для отримання земельної ділянки.

Оскільки «жодного результату розгляду такої заяви позивачкою отримано не було», то остання 29.11.2017 року повторно подала до сільської ради заяву про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою, додатком до якої були графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки, а саме: АДРЕСА_1 .

Однак, ця заява не була розглянутою відповідно до вимог Земельного кодексу (ЗК) України), натомість Лапаївською сільською радою позивачку листом від 20.12.2017 року № 455 було повідомлено, що заяви про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків, в т.ч. - і подані позивачкою, будуть розглядатись після затвердження Детального плану території.

В подальшому рішенням Лапаївської сільської ради від 26.04.2018 року № 256 позивачці було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка, яке позивачкою було оскаржено у судовому порядку і рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року по справі № 1340/4642/18 (яке набрало законної сили) це рішення було визнано протиправним та скасовано.

Як стало відомо позивачці, Лапаївська сільська рада рішенням від 20.09.2018 року №293 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га з кадастровим номером :01::001:0881 в селі Лапаївка (ділянка № НОМЕР_1 ) та передала цю земельну ділянку (у подальшому «спірна земельна ділянка») у власність відповідачу ОСОБА_2 , чим (на думку позивачки) грубо порушила приписи Земельного кодексу України, оскільки правових підстав для передання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не було (а.с. 2-4, 55, 56-57).

Протокольною ухвалою суду від 10.01.2020 року було задоволено клопотання представника позивачки та замінено Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області, як відповідача по справі, на її правонаступника - Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області (а.с. 55-56, 58-62, 69).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 98-102).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення, вважаючи його «необґрунтованим та безпідставним» скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на те, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки тому, що «грубе порушення Лапаївською с/р приписів Земельного кодексу України спричинило протиправне винесення рішення № 293 від 20.09.2018 року, оскільки правових підстав для передання (спірної) земельної ділянки … у власність ( ОСОБА_2 ) не було».

У загальному доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви (а.с. 105-107, 116-118).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідачів ( ОСОБА_2 та Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.09.2018 року № 293 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передачу її у власність ОСОБА_2 » є правовим актом індивідуальної дії органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий (зокрема) органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як вбачається з наведеного, для визнання акта індивідуальної дії органу місцевого самоврядування протиправним необхідною умовою є те, що він суперечить актам цивільного законодавства.

Таким чином, позивач, заявляючи позовну вимогу про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, повинен зазначити (зокрема) акти (норми) законодавства, яким він суперечить та/чи які він порушує.

Покликаючись, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, на «грубе порушення Лапаївською с/р приписів Земельного кодексу України», позивачка (апелянт) зазначає лише дві норми Земельного кодексу України, а саме: частини 1 і 2 статті 118 та статтю 122 згаданого Кодексу.

Статтею 118 Земельного кодексу (ЗК) України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а саме: те, що громадяни, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, має подати про це відповідну заяву до (зокрема) органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки (частина 1), рішення по якій має бути прийнято у місячний строк (частина 2).

А статтею 122 ЗК України передбачені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування.

В той же час, позивачка (апелянт), оспорюючи рішення Лапаївської сільської ради від 20.09.2018 року № 293 та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі не наводить доводів стосовно того, як саме чи яким чином згадане рішення сільської ради (яке вона просить скасувати) суперечить вищезгаданим нормам Земельного кодексу України.

Позивачкою (апелянтом) визнається (не заперечується) той факт, що рішенням Лапаївської сільської ради від 26.04.2018 року № 255 відповідачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: дане рішення ніким не оспорювалось і є чинним.

Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова КАС ВС від 25.04.2018 року у справі № 461/2132/17), отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує прийняття відповідним органом (в даному випадку сільською радою) рішення про надання земельної ділянки у власність, однак дає цій особі правомірні, небезпідставні сподівання та очікування, що після розробки проекту землеустрою земельну ділянку їй може бути надано, якщо для цього не буде законних перешкод.

В той же час, позивачка (апелянт), як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі, не наводить актів законодавства, які б могли слугувати сільській раді правовою підставою (за наявності чинного рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки) для відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про виділення цієї земельної ділянки йому у власність.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачки (апелянта) про наявність у неї переваг у порівнянні з відповідачем ОСОБА_2 (який є батьком 5-ти дітей; а.с. 52) на отримання спірної земельної ділянки у власність, оскільки у відповідності до чинного законодавства (зокрема Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») право здійснювати розпорядження землями комунальної власності (у тому числі - передавати їх у власність або користування фізичним особам) належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування і є його дискреційними повноваженнями та не може бути делеговане суду, а суд не може в такі втручатися і вправі лише розглянути рішення (дії, бездіяльність) органу місцевого самоврядування на предмет їх узгодження з вимогами законодавства, тобто чи вчинені вони в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.