ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/281/17

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1213/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Бечко Є.М., Висоцької Н.В.,

за участю секретаря: Шкарупи Ю.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Бєлова Ольга Степанівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м Чернігова від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -27.08.2020,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років на час відкриття спадщини, а саме з червня 2009 року до 10.07.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він через деякий час після розірвання шлюбу почав співмешкати з ОСОБА_3 , яка проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , при цьому стверджував, що вона у шлюбі ніколи не перебувала, дітей не мала. З червня 2009 року по день смерті вони спільно проживали однією сім`єю за вказаною адресою, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , позивач за свої кошти здійснив її поховання, фактично прийняв спадщину, в тому числі нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0671 Га (кадастровий номер :01:038:0174) та житловий будинок по АДРЕСА_2 , та продовжив фактично там проживати, обслуговувати, утримувати майно і сплачувати комунальні послуги. У визначений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом йому було повідомлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 щодо її майна вже відкрита спадкова справа за заявою її племінниці ОСОБА_2 . Саме до цієї особи позивач звернувся з позовом з метою встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю понад п`ять років з померлою для оформлення спадщини.

Першим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 лютого 2017 року позовні вимоги були задоволені, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . В апеляційній інстанції вказане судове рішення не переглядалось.

26 лютого 2020 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення від 14 лютого 2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. В заяві просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2017 та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Підставою перегляду вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами, відповідачка зазначила істотні для справи обставини, що існували на час розгляду справи. Вказала, що в 2020 році з`ясувалося, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. 05.02.2020 вона була викликана до слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області для допиту в якості свідка у кримінальному провадженні № 0000929 від 12.02.2019 за фактом підробки документу, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Від слідчого відповідачка дізналась, що дане провадження відкрите за заявою племінника померлої ОСОБА_3 , в якій він повідомив, що ОСОБА_1 незаконно, шляхом фальсифікації фактів заволодів спадковим майном ОСОБА_3 , і наразі триває досудове розслідування за цим фактом. Від слідчого ОСОБА_2 дізналась, що її тітка ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що помер у 2012 році. Шлюб між ними розірваний не був. Вказана інформація раніше була невідома ОСОБА_2 і не була встановлена судом, водночас є істотною обставиною для справи та підставою для скасування рішення. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживав сім`єю з ОСОБА_3 з червня 2009 року до 10.07.2016 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Однак, враховуючи, що до 14.05.2012 остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , вказаний факт у проміжок часу з червня 2009 до 14.05.2012 не може бути встановленим, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, тому не може бути визнаний судом як період спільного проживання однією сім`єю.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю за нововиявленими обставинами задоволено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2017 у справі № 750/281/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, в особі свого представника, просить рішення суду від 17 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що за результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом ухвалено помилкове рішення, яке є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, що були встановлені судом при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Раніше прийнятим рішенням від 14.02.2017 суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наданими стороною позивача належними та допустимими доказами в повній мірі було підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю як спадкодавця разом із спадкоємцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Скаржник зазначає, що вказані обставини в повній мірі підтверджуються письмовими доказами, зокрема, довідкою вуличного комітету № 2 від 21.10.2016, довідкою з місця роботи від 02.12.2016, свідоцтвом про поховання від 11.07.2016 та договором про організацію поховання від 11.07.2016, квитанціями за оплату комунальних послуг, чеками, товарними накладними, а також показами свідків, що підтвердили факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 2009 року і до дня її смерті. Відповідачка, будучи належним чином обізнаною, участі в розгляді справи у 2017 році не приймала, доказів не надавала, клопотань не заявляла, натомість через три роки звернулась із заявою про перегляд судового рішення, яке в розумінні приписів ст. 423 ЦПК України не відноситься до нововиявлених. Представник позивача наголошує на тому, що суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України мав розглянути справу в межах позовних вимог та наданих доказів, натомість застосував незрозумілу аналогію права та піддався хибному трактуванню предмету позову як «факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу», а не як «факт проживання спадкодавця разом із спадкоємцем за законом четвертої черги понад 5 років до дня смерті останнього». Скаржник посилається на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99, за змістом якого членами сім`ї можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, а також на п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якого до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем,були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Той факт, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до смерті останнього в травні 2012 року не є обставиною, котра впливає на правильність судового рішення по справі і може бути підставою для його скасування у зв`язку з тим, що предметом позову ОСОБА_1 було встановлення факту проживання спадкодавця разом зі спадкоємцем однією сім`єю понад 5 років, а не факту шлюбних відносин. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, однак, суд першої інстанції помилково застосував зазначену норму до виниклих правовідносин, оскільки в даному випадку факт перебування в шлюбі стосується спадкодавця, а не спадкоємця. Висновки суду про те, що «інші можливі варіанти проживання однією сім`єю, ніж як проживання в якості чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу чи в якості осіб, що мають родинні зв`язки» не відповідають приписам чинного законодавства. Водночас скаржник зауважує, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мав формальний характер, вони разом не проживали та спільного побуту не вели, що підтверджується записом в домовій книзі про зняття з реєстрації останнього у 2008 році. Переглядаючи судове рішення, суд поклався на копії документів, що, на думку скаржника, є неналежними та недопустимими доказами, вийшов за межі підстав та предмету позову, не з`ясував в повному обсязі обставини справи, не взяв до уваги обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, у зв`язку з чим ухвалив рішення, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, в особі свого представника, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що факт перебування ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16.08.2002 до 29.04.2012 має істотне значення для вирішення спору. Вказана обставина не була та не могла бути відома відповідачці на час розгляду справи, адже не стосується її безпосередньо та не була встановлена судом, а тому є нововиявленою і може бути підставою для перегляду раніше ухваленого рішення. Вона фактично не спілкувалася з тіткою, тому про її сімейне життя вона нічого не знала.

Позовні вимоги ОСОБА_1 були заявлені таким чином, що встановлювався саме факт проживання сім`єю без визначення відносин осіб, однак в своїй позовній заяві він вказав, що з ОСОБА_3 він почав співмешкати через деякий час після розірвання ним шлюбу в 2002 році, а з червня 2009 року вони почали проживати однією сім`єю, зазначивши, що при цьому ОСОБА_3 ніколи у шлюбі не перебувала. Крім того, у мотивувальній частині рішення суду зазначено, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт спільного проживання позивача з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з червня 2009 року і до дня її смерті. Отже рішенням суду встановлено факт проживання вказаних осіб однією сім`єю саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а таке проживання не може мати юридичного значення в період з 2009 року до 29.04.2012, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, бо в цей період ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_4 ..

Крім цього, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був знятий з реєстрації у 2008 році не відповідають дійсності, адже згідно з матеріалами справи останній був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 у 2008 році, а знятий з реєстрації у 2012 році вже після смерті.

Доводи апелянта про безпідставне посилання судом при перегляді рішення на копії документів, як на неналежні та недопустимі докази не заслуговують на увагу. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду про відкриття провадження за нововиявленими обставинами із Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області були витребувані матеріали кримінального провадження № 0000929 від 12.02.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, де знаходяться оригінали документів, копії яких були надані відповідачкою разом із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Клопотань щодо дослідження оригіналів документів та інших матеріалів від представника позивача під час розгляду справи не надходило.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватним нотаріусом Беловою О.С. відзив не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд справи за нововиявленими обставинами та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до доданих до заяви доказів, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 16.08.2002 до 29.04.2012, у зв`язку з чим факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в межах цього періоду не може бути встановленим, адже суперечить інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства, тому не може бути визнаний судом як період їх спільного проживання однією сім`єю. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Судом не прийнято до уваги доводи представника позивача про те, що суд не встановлював обставини проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки, оскільки законом не передбачені інші можливі варіанти проживання однією сім`єю, ніж як проживання в якості чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу чи в якості осіб, що мають родинні зв`язки.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.07.2016 серії НОМЕР_1 (а.с. 23). Актовий запис про смерть від 11.07.2016 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернігівській області вчинений на підставі заяви гр. ОСОБА_5 (а.с.73). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 116 від 11.07.2016, виданого першим поліклінічним відділенням Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради Грищенку П.П., смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 вдома, за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок власних захворювань (а.с. 24).

11.07.2020 ОСОБА_1 видано свідоцтво про поховання ОСОБА_3 № НОМЕР_2 (а.с.25). Відповідно до договору-замовлення № 2652 від 11.07.2016 на організацію та проведення поховання та накладних на отримання ритуальних атрибутів та послуг, ОСОБА_1 організував та оплатив поховання померлої ОСОБА_3 (а.с. 26-28).

ОСОБА_1 з 24.10.1974 по 03.01.2002 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 5, зворот) та свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 03.01.2002.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_1 за № 2 від 21.10.2016 за підписом голови вуличного комітету № 2 С.П. Миги, ОСОБА_1 «дійсно проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 . Склад сім`ї за довідкою: фактично проживав разом з ОСОБА_3 з червня 2009 р. по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і вів спільне господарство, проживає на даний час за адресою АДРЕСА_2 » (а. с. 8).

На титульному листі медичної карти ОСОБА_1 міститься запис «Старостриженська, 20/2». Місце написання номеру будинку має сліди підтирання, виправлення та наведення (копія а.с. 9).

Відповідно до довідки ТОВ «Чернігівагропроект» ОСОБА_1 при влаштуванні на роботу 07.07.2014 року вказав свою адресу « АДРЕСА_2 » (а.с. 10).

Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, що проживають за адресою АДРЕСА_2 , станом на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована одна . Згідно із записом № 3 в будинку 06.08.2008 був також зареєстрований - ОСОБА_7 . Знятий з реєстрації 24.05.2012 в зв`язку зі смертю (міститься напис - «помер») (а.с. 46).

1/2 житлового будинку та земельна ділянка площею 0,0671 га (кадастровий номер :01:038:0174) що знаходяться за вказаною адресою, належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2002 ВАВ № 748650, зареєстрованого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г.А. в реєстрі за № 2-3750 (а.с. 48).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, зокрема, і на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_1 звернувся 02.12.2016 до приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , в якій зазначив, що з останньою він проживав однією сім`єю до часу відкриття спадщини більше п`яти років за адресою АДРЕСА_2 . Спадкодавець на день смерті в зареєстрованому шлюбі не перебувала, осіб, які б мали право згідно зі ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, немає (а.с. 54). Заявою від 06.12.2016 ОСОБА_1 повідомив приватному нотаріусу Беловій О.С. про те, що він 06.12.2016 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Крім того, до згаданого приватного нотаріуса 17.10.2016 звернулась племінниця померлої ОСОБА_2 - відповідач у справі - із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 67).

Під час розгляду справи за клопотанням позивача в судовому засіданні 14.02.2017 були допитані свідки. Свідок ОСОБА_8 показав, що станом на 2017 рік, він 8 років є сусідом ОСОБА_1 , має з ним дружні стосунки. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили разом за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 щоранку виносив сміття з вказаної адреси, жили вони наче цивільним шлюбом, вели господарство, ніяких сумнівів щодо того, що вони разом ніколи не виникало, а розписані вони чи ні - ОСОБА_8 не цікавився. Свідок під час допиту називав померлу ОСОБА_10 - « ОСОБА_11 ». Свідок ОСОБА_12 повідомив що є сусідом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які живуть разом вже давно, він ходив повз їх будинок на роботу та часто бачив, як ОСОБА_1 працює по господарству біля вказаного будинку. З якого саме року вони проживають разом свідок повідомити не зміг. Свідок ОСОБА_13 повідомила, що є племінницею ОСОБА_1 , їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що він та ОСОБА_3 зійшлись та живуть разом в її будинку. ОСОБА_13 з ними підтримувала дружні стосунки, однак в гості до них не ходила, вони самі іноді приходили до неї.

В заяві про перегляд з нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2017 ОСОБА_2 вказувала що істотні обставини, які стосуються предмету доказування в справі, існували на час розгляду справи, не були встановлені судом, не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи і є підставою для скасування судового рішення. Факт перебування померлої ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_7 з 2002 року до його смерті у 2012 році унеможливлює одночасне перебування ОСОБА_3 у сімейних відносинах з ОСОБА_1 . Встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу між позивачем та ОСОБА_14 у вказаний період є неможливим, адже суперечитиме інституту одношлюбності та моральним засадам суспільства. Отже, навіть якщо ОСОБА_1 і почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 після смерті її чоловіка у 2012 році до моменту її смерті у 2016 році, цей проміжок часу складає менше п`яти років і не є підставою встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років у розумінні ст. 1264 ЦК України.

На підтвердження даних обставин відповідачкою були надані наступні документи: копію запису акта про одруження № 1185 від 16.08.2002 року, з якої вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб та видано свідоцтво НОМЕР_4 (а.с. 122). Згідно з довідкою Чернігівського МВ Державної реєстрації актів цивільного стану від 14.03.2018, актовий запис про розірвання вказаного шлюбу відсутній (а.с. 121). Відповідно до актового запису про смерть ОСОБА_7 № 1293 останній помер від власного захворювання ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідоцтво про смерть № 90 від 30.04.2012 видано дружині померлого - ОСОБА_3 .

Належно завірені копії даних документів судом першої інстанції були оглянуті при досліджені витребуваних зі слідчого відділу Чернігівського відділу поліції матеріалів кримінального провадження №0000929 (а.с.150). Зазначене спростовує доводи скаржника щодо недопустимості та недостовірності даних доказів. Клопотання в суді першої інстанції щодо витребування оригіналів актових записів позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляду справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 № 4 передбачено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За приписами ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Аналогічна норма закріплена в постановах Верховного Суду від 29.08.2018 №552/137/15-ц, від 28.08.2019 № 419/3259/12, від 17.04.2018 № 1510/2-1411/11.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Як вказувалося вище, про наявність у померлої зареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 дізналась тільки під час її допиту в якості свідка 05.02.2020 в межах проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.124). Заява про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами подана ОСОБА_2 в строки, передбачені ст. 424 ЦПК України, при цьому заявницею на підтвердження своїх доводів додано копії документів, що були предметом дослідження при розгляді заяви судом.

Викладені вище обставини свідчать про об`єктивну, доведену заявницею належними та допустимими доказами наявність підстав для перегляду рішення суду від 14.02.2017 за нововиявленими обставинами.

Доводи скаржника, що зазначені обставини в розумінні приписів ст.423 ЦПК України не є нововиявленими грунтуються на хибному розумінні та тлумаченні правових норм.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільними побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).

В апеляційній скарзі позивач наполягав на правильності рішення суду від 14.02.2017, де судом в мотивувальній частині було встановлено доведення ОСОБА_1 факту його спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. Під час апеляційного перегляду справи на запитання суду позивач відповів, що у нього з ОСОБА_3 не було відносин притаманних подружжю. В якості кого він в 2009 році поселився в будинок та почав проживати з ОСОБА_3 , яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - пояснити не зміг. При цьому позивач повідомив, що має власний будинок на тій же вулиці - де він був зареєстрований на час звернення з позовом.

Як зазначено вище, диспозиція ст.1264 ЦК України передбачає можливість отримання у четверту чергу права на спадкування за умови проживання зі спадкодавцем однією сім`єю певний строк, а саме - не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Тобто, спадкоємець повинен довести: 1. факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю; 2. Термін проживання, який не може бути меншим за п`ять років.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень статті 1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19) та 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц (провадження № 61-40658св18).

Отже позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю позивача разом з ОСОБА_3 у період з червня 2009 року до 29 квітня 2012 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_3 був припинений в зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Установивши, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі до 29 квітня 2012 року, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю .

Період з 30 квітня 2012 року до 10.07.2016 є меншим за п`ять років, тому встановлення юридичного факту за цей період не створить для позивача умов для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав.

Колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не просив встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, оскільки судом встановлювався саме факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю. Підстави відмови викладені колегією суддів вище.

Неприйнятними є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції помилково застосував норму за якою «до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою». Як зазначено вище, ОСОБА_1 вважав, що в даному випадку факт перебування в шлюбі стосується спадкодавця, а не спадкоємця. З огляду на правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18, від 17 червня 2020 року у справі №755/18012/16-ц дані доводи є безґрунтовними.

Аргумент апеляційної скарги про фактичне припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не можуть бути прийняті колегією суддів за обставин викладених вище.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Деснянського районного суду м Чернігова від 17 серпня 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Є.М. Бечко

Повний текст постанови складений 16.10.2020.