УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2020 року м. Мукачево Справа №303/1437/20 4-с/303/9/20

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Шин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево скаргу ОСОБА_1

суб`єкт оскарження: начальник Мукачівського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Медвідь І.М.

заінтересовані особи: (1) акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

(2) ОСОБА_2

про визнання неправомірною та скасування постанов про скасування процесуального документу від 27.02.2018 ВП №30545758,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з урахуванням заяви від 31 березня 2020 року, звернувся до суду із скаргою на дії посадових осіб Мукачівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

У поданій на розгляд суду скарзі, ОСОБА_1 просить визнати дії (відкриття та закінчення виконавчого провадження ВП №30545758, постанову про перевірку виконавчого провадження) посадових осіб Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЗД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору №0140/4046/82/30441 від 10.11.2006 в сумі 194618,09 шляхом звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки (далі Виконавчий лист) неправомірними, а також визнати неправомірною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 27.02.2018 ВП №30545758, прийняту начальником відділу Медвідь І.М. (далі - Постанова).

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа завершено 29.12.2011, а більше ніж через шість років безпідставно скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження. На час спірної перевірки сплив строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, натомість від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без їх участі.

Суб`єкт оскарження, заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (частина перша ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У переданій на розгляд суду скарзі ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірними дії посадових осіб Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби щодо примусового виконання Виконавчого листа, а також визнати неправомірною та скасувати Постанову.

По відношенню до таких доводів скаржника суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В контексті хронології існуванням спірних правовідносин пов`язаних із примусовим виконанням Виконавчого листа, суд наводить наступні обставини справи.

Виконавче провадження ВП №30545758 стосується примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райфайзен банк Аваль» заборгованості в розмірі 196348,09 грн. При цьому, виконавче провадження відкрито 19.12.2011.

29.12.2011 головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС Онуфрій Н.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого листа.

Разом з тим, начальником Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Медвідь І.М., за результатами розгляду заяви стягувача щодо Виконавчого листа 27.02.2018, винесено постанову, якою скасовано документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 29.12.2011, що видав ОСОБА_5 (не діє).

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, дії суб`єкта оскарження щодо скасування процесуального документу здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень наданих державному виконавцю.

За результатами судового розгляду справи слід констатувати, що дії суб`єкта оскарження були спрямовані на практичну реалізацію положень діючого законодавства для належного виконання судового рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, а оскаржувана за предметом скарги Постанова у жодній мірі не порушує законні права та інтереси як боржника, так і стягувача у виконавчому провадженні та є такою, що прийнята для максимальної реалізації охоронюваних законом прав стягувача.

Аргументи та доводи ОСОБА_1 відносно того, що начальник Мукачівського МВ ДВС не мав права виносити оскаржувану Постанову, залишилися доказово не підтвердженими.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що в судовому засіданні скаржником, не доведено обставин що неправомірності дій державного виконавця з приводу винесення Постанови, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость