Справа № 462/6376/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1313/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 15 липня 2019 року (а.с.61), в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 809403 грн. 04 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6929 грн. 37 коп. за період з 01 березня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2019 року, з урахуванням виправленої у ньому описки ухвалою суду від 30 вересня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 809403 грн. 04 коп. неустойки, 6929 грн. 37 коп. 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що порушення норм матеріального права полягає у незастосуванні судом першої інстанції норми ч.1 ст.196 СК України в частині обмеження розміру пені, що стягується, розміром заборгованості по аліментах, яка відповідно до розрахунку державного виконавця становить 37839 грн. 81 коп.

Крім того, зазначає, що суд навіть не досліджував обставин для зменшення пені в порядку ч.2 ст.196 СК України, натомість, він (апелянт) є особою з невеликим розміром доходу і для виплати аліментів змушений тривалий час працювати за межами України.

Просить врахувати, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, а в силу об`єктивних обставин (відсутність доходу та неможливість своєчасно сплачувати аліменти).

В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою закону на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

Відповідно до частини другої статті 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавчий лист №462/725/16-ц, виданий Залізничним районним судом м.Львова 08.09.2016 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 у користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 01.03.2015 року і до припинення ним навчання.

Відповідно до останнього розрахунку Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області заборгованості по аліментах (а.с.62), станом на 03.07.2019 року заборгованість зі сплати аліментів по вказаному вище виконавчому листу становить 37839 грн. 81 коп.

З цього розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач сплачував аліменти, починаючи з грудня 2016 року і у меншому розмірі, ніж визначено щомісячний платіж.

За несплату аліментів відповідач притягався до адміністративної відповідальності, в процесі виконавчого провадження до нього також застосовувались обмежувальні заходи, зокрема, обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, заборгованість по сплаті аліментів утворилась з вини відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Однак, при цьому, судом не враховано наведену вище норму частини першої статті 196 СК України щодо обмеження максимального розміру пені розміром існуючої заборгованості, а тому рішення суду в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, необхідно змінити, зменшивши розмір пені до розміру заборгованості по аліментах, до 37839 грн. 81 коп.

Підстав для зменшення пені відповідно до ч.2 ст.196 СК України немає.

З порушенням норм матеріального права ухвалене оскаржуване рішення суду й в частині задоволення позовної вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 розміщена в Розділі І «Загальні положення про зобов`язання» Книги п`ятої ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

З наведеного слідує, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена статтею 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини.

Підстави і вид відповідальності за прострочення сплати аліментів врегульовано спеціальним законом, а саме, статтею 196 СК України, частиною першою якої, окрім, як стягнення пені з платника аліментів, що допустив прострочення, іншого виду відповідальності не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 196 СК України, відповідальність у виді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних встановлена лише за прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів є безпідставною, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.

В решті, правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду немає, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2019 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його до 37839 гривень 81 копійки.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 вересня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних у розмірі 6929 гривень 37 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Шеремета Н.О.