Провадження № 6/686/153/20
У Х В А Л А
19 березня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:
Головуючого - судді Приступи Д.І.,
при секретарі Медвідь М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому подання державного виконавця Хмельницького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про примусове проникнення,
Державний виконавець Хмельницького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Арещенкова Н.М. звернулася до суду з заявою про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 ..
Мотивує тим, що боржник продовжує ухилятися від виконання судового рішення та на виклики державного виконавця не з`являється.
Суд перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку про наступне.
В процесі виконавчого провадження ОСОБА_2 на виклики та повідомлення державного виконавця не реагує. Також під час виїздів за адресою ОСОБА_2 , останню не виявлено.
Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місце знаходженням житла чи іншого володіння особи або судом , який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).
Недоторканість житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до
житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
Проте, державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби, які не потребують примусового проникнення до житла; немає доказів про отримання ним викликів до відділу державної виконавчої служби; немає інформації про зареєстроване місце проживання боржника; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій.
Крім того, не надано достатніх доказів про проживання боржника в вказаному приміщенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житлового приміщення є недоведеними, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості іншого володіння особи, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.
Керуючись ст.ст. 7,10,11-13, 260, 263,439 ЦПК України, суд, -
У задоволенні подання про примусове проникнення до нежитлового приміщення боржника відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.
Суддя: Д.І. Приступа