Справа № 135/279/18
Провадження № 22-ц/801/743/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року, ухвалене суддею Волошиною Т.В., повний текст якого складено 03 лютого 2020 року

в справі №135/279/18

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерного товариства«Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (відповідачі)

про захист права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в міський суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АТ «Вінницягаз» про захист права власності, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.12.2004 за нею визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , а також визнано право власності на 3/4 частини вказаного вище житлового будинку за її батьком ОСОБА_4 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 вона є єдиним власником цілого житлового будинку.

У 2008 році був затверджений план газифікації будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що поряд з її домоволодінням були викуплені i зареєстровані дві земельні ділянки № 66 та № 68 за загальним номером 68 , без вводу газу на ці ділянки, власником яких є відповідач ОСОБА_3 .

Знаючи, що ОСОБА_4 (батько позивача) на той час був тяжко хворим, а вона сама є особою з інвалідністю, використавши такі тяжкі сімейні обставини та без будь-якого погодження з ними відповідачі всупереч замовленим власниками будинків проектів за допомогою працівників ПАТ «Вінницягаз» на свою користь та користь ОСОБА_3 самовільно змінили замовлений ОСОБА_4 проект та здійснили врізання в газову систему її будинку, чим порушили потужність всієї системи.

Внаслідок таких дій впродовж тривалого часу літня кухня не має газового постачання через відсутність належної потужності газової системи будинку АДРЕСА_1 .

Також вказала, що звернувшись за роз`ясненням в Ладижинську дільницю ПАТ «Вінницягаз", вона отримала відповідь старшого майстра ОСОБА_5 про існуючий письмовий дозвіл (розписку) її батька ОСОБА_4 про надання ним дозволу ОСОБА_2 в підключенні газу до будинку АДРЕСА_2 від регулятора тиску, який АДРЕСА_1 . Разом з тим, вважає таку розписку сфальсифікованою ОСОБА_2 , оскільки з 2012 року її батько був тяжко хворим на психоз та тремор рук і через свою хворобу не міг втримати ручку. Підпис на розписці не збігається з підписом батька на сторінках його паспорту.

Просила зобов`язати відповідачів відшкодувати заподіяну їй матеріальну шкоду в порядку ст. 1166 ЦК України шляхом приведення газової системи будинку АДРЕСА_1 в належний стан та повернути їй ввід газу в первісний стан згідно плану-проекту, узгодженого 06.03.2008, технічні умови під № 234 без врізання в систему труб з боку житлового будинку АДРЕСА_2 , згідно з технічними умовами та проекту без участі відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» та ОСОБА_2 зазначили, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вважають судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також представник АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Клопотання представника відповідача АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, так як в ньому не зазначені поважні причини неможливості явки до суду.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.12.2004 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом ОСОБА_1 отримала у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_3 , який належав померлому.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , а також земельних ділянок за даною адресою площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 72-73).

Судом також встановлено, що газифікація житлового будинку АДРЕСА_1 , належного на даний час ОСОБА_1 здійснювалася в грудні 2008 року і замовником технічних умов, робочого проекту газифікації даного житлового будинку та його власником був громадянин ОСОБА_4 , що підтверджується виконавчо-технічною документацією на газифікацію цього житлового будинку № 64 (а.с. 90-95).

13.02.2008 було видано технічні умови на проектування газопостачання, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 06.03.2008 та згідно пускової відомості по вводу в експлуатацію газових приладів житлового будинку від 24.10.2008 на зазначений житловий будинок проведено пуск газу (а.с. 90-95).

Газифікація житлового будинку АДРЕСА_2 здійснювалася в 2013-2014 роках й будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка була замовником технічних умов та робочого проекту його газифікації та відповідно до виконавчо-технічної документації на газифікацію житлового будинку № 68 27.09.2013 було видано технічні умови на проектування газопостачання №113/В, погоджено робочий проект на газифікацію житлового будинку від 27.09.2013 згідно з актом приймання газообладнання для проведення комплексного випробування (пуско-налагоджувальних робіт) від травня 2014 року на зазначений житловий будинок проведено пуск газу (а.с. 96-106).

Зазначене підтверджується також листом ПАТ «Вінницягаз» №Vi09-ВЛ-149-0118 від 10.01.2018 (а.с. 31), за змістом якого замовником проекту на газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 Замовником проекту на газопостачання житлового будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_3 Дозвіл на зміну проекту, технічних умов на газопостачання житлового будинку № 64 у Товариства відсутній, так як зміна проекту, технічних умов за зазначеною адресою не відбувалась. Поряд з чим зазначено, що статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Таким чином, судом встановлено, що під час проведення газифікації будинку відповідача ОСОБА_3 № 68 , на виконання вимог Закону України «Про основи містобудування», власником будинку № 64 та замовником робіт з газифікації ОСОБА_6 АТ «Вінницягаз» було надано розписку про згоду на підключення від його газопроводу до будинку відповідача.

Крім того, письмовий дозвіл на зміну проектної документації від ОСОБА_1 в Товариства відсутній, так як зміна проектної документації на будинок АДРЕСА_1 не відбувалась.

Вказані обставини підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах чинних актів цивільного законодавства.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном - частина 1 статті 316, частин 1 статті 317 ЦК України.

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про основи містобудування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при здійсненні містобудівної діяльності, серед іншого, повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд (частина п`ята статті 23 ЗУ «Про планування і забудову територій», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що житлові будинки АДРЕСА_2 було газифіковано на підставі окремих технічних умов та робочих проектів по газифікації, відповідно до вимог «Державних будівельних норм України» (ДБН В.2.5.-20-2001) та «Правил безпеки систем газопостачання України», затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року №254, які діяли під час газифікації даних будинків, а також відповідно до вимог Закону України «Про основи містобудування».

Надання власником будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , який був замовником газифікації цього ж будинку, письмової згоди від 22.08.2013 на підключення житлового будинку АДРЕСА_2 до редуктора газу, який знаходиться біля його житлового будинку, свідчить про відсутність порушення прав позивача діями відповідачів.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що зазначений дозвіл сфальсифікований є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Так, відповідно до статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів.

Відповідно до статті 221 ЦПК України головуючий з`ясовує обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснює їх у разі необхідності, крім випадків, коли учасник справи представляє адвокат.

Згідно частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи, мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання.

Разом з тим, позивач у встановленому процесуальним законом порядку не заявила клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи письмового дозволу, щодо дійсності якого у неї є сумніви, хоча і скористалася правом на правову допомогу адвоката Орець Н.І., та відповідно мала можливість заявити таке клопотання.

Вимогами статей 12 та 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, підставою цивільно-правової відповідальності за завдану майнову або немайнову (моральну) шкоду є діяння, що містить склад цивільно-правового порушення - сукупність таких елементів: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, а також вина правопорушника.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях - частина 6 статті 81 ЦПК України.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем не було надано об`єктивних доказів, які б підтверджували факт самовільної зміни відповідачами замовленого ОСОБА_4 технічного проекту газифікації та здійснення врізання в газову систему її будинку.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 не доведено порушення відповідачами її прав при газифікації як свого житлового будинку №68 так і позивача, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги фактично не містять посилань не незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм матеріального або процесуального права, зводяться лише до незгоди з постановленим судовим рішенням.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин