Справа №345/536/20
Провадження № 2/345/405/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2020 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря Баран В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат ,пені та річних за прострочення виконання рішення суду, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом і після зменшення позовних вимог ,просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 12 421,77 грн.,пеню у розмірі - 44 317,08 грн. та 3% річних в розмірі 4 145,66 грн., а всього 60 884,50 грн.

Позов мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.09.2012 р. у задоволенні його позову до відповідача про стягнення боргу за розписками відмовлено.Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року частково задоволено його позовні вимоги та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на його користь 52214,27 грн. авансу,522,14 грн. судового збору та 3000 грн., витрат на правову допомогу . Від повідно до рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.01.2017 року стягнуто із ОСОБА_2 на його користь 47917,04 грн. інфляційних витрат та 4523,33 грн. трьох відсотків річних. Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2017 року апеляційну ОСОБА_1 відхилено,а рішення Калуського міськрайонного суду від 24.01.2017 року залишено без змін.Всупереч рішення суду до даного періоду часу відповідачем не виконано рішення суду ,свої зобов`язання ОСОБА_2 не виконав і з 11.05.2017 року по 01.01.2020 року підлягає стягненню сума інфляційних витрат у розмірі 12 421,77 грн.,пеня у розмірі 44317,08 грн. та три відсотки річних у сумі 4145,66 грн.,які просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

24.03.2020 року відповідач подав відзив на позов у якому зазначив,що позову не визнає частково,мотивуючи тим,що фактично предметом позову являється невиконане грошове зобов`язання ,а відсутність основного боргу тягнення за собою відсутність підстав для нарахування будь-яких штрафних нарахувань.Оскільки позивач веде мову про повернення авансу,то з цих підстав вже є судове рішення .Що стосується пені,то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити ,оскільки письмового договору між ними не було укладено,а пеня це вид неустойки та відноситься до способів забезпечення виконання зобовязання.Оскільки в даному спорі мова ведеться про прострочення виконання зобов`язання про повернення коштів тобто неправомірне користування чужими грошима то в цьому випадку йдеться про неправомірне користування чужими грошима.Що стосується інфляційних то слід зазначити ,що жодної позики він у позивача не брав,відповідно і нарахування інфляційних виключено.Крім того позивач втратив право звертатись з позовом у зв`язку зі спливом строку позовної давності,оскільки позивач ще у 2012 році знав про порушення свого права.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності ,позовні вимоги підтримав.

Відповідач у відзиві вказав,що просить розглядати справу у його відсутності..

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.09.2012 р. у задоволенні його позову до відповідача про стягнення боргу за розписками відмовлено (а.с.7-9).

Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року частково задоволено його позовні вимоги та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на його користь 52214,27 грн. авансу,522,14 грн. судового збору та 3000 грн., витрат на правову допомогу (а.с.10-13).

Відповідно до рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.01.2017 року стягнуто із ОСОБА_2 на його користь 47917,04 грн. інфляційних витрат та 4523,33 грн. трьох відсотків річних (а.с.14-17).

Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2017 року апеляційну ОСОБА_1 відхилено,а рішення Калуського міськрайонного суду від 24.01.2017 року залишено без змін. (а.с.18-20).

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення ,в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,виконати роботу,надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії ,а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав установлених ст.11 цього Кодексу,відповідно до ч.5 якої у випадках встановлених актами цивільного законодавства,цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України ,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимого цього кодексу ,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог ,що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Суд звертає увагу, що підставою даного позову є власне не виконання зобов`язання на підставі рішення суду, а не виконання зобов`язань відповідно до кредитного договору.

Наведене дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржники відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язані відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми.Норми цієї статті щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового ,визначеного у гривнях.Аналогічно правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-771цс15,яка відповідно до положень ст..360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Інфляційні втрати від суми боргу 52 214,27 грн. з 11.05.2017 року по 01.01.2020 року складають 12 421,77 грн., 3% річних від суми боргу 52 214,27 грн. з 11.05.2017 року по 01.01.2020 року складають 4 145,66 грн., а всього 16 567,43 грн.

Водночас суд бере до уваги, щозагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України, згідно ч. 1 якої встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період 2017-2020 роки, тобто в межах встановленого строку позовної давності.

Разом з тим,суд приходить до висновку ,що позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 44 317,08 грн. не підлягає до задоволення виходячи з того,що у відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно ,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.Встановлено,що на момент звернення до суду з даним позовом договору купівлі -продажу екскаватора,який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону ,між сторонами укладено не було та ,відповідно, договору щодо забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (пенею) не укладалось, тому відсутні будь-які підстави для нарахування пені.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 12 421,77 грн. інфляційних втрат на суму боргу за 2017-2020 роки та 4 145,66 грн. - 3% річних за вказаний період, а всього 16 567,43 грн.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст.256,257,267,509,625 ЦК України, керуючись ст.ст. 263,265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ,ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ,ідентифікаційний код НОМЕР_2 інфляційні втрати в розмірі 12 421,77 грн.,3% річних в розмірі 4 145,66 грн., а всього 16 567,43 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 ,ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ,ідентифікаційний код НОМЕР_2 - 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи,якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: