Справа №: 343/1339/20
Провадження №: 2/0343/550/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування , суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.37-38), просить визнати за ним як спадкоємцем в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_2 , право на завершення приватизації земельної ділянки згідно до рішення №5 Малотурянської сільської ради від 30.12.1993р., а саме за ОСОБА_1 визнати право на завершення приватизації в порядку спадкування за законом земельної ділянки загальною площею 0,1976 га та 0,2485га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами с.Мала ОСОБА_3 , шляхом внесення відповідного запису в органах реєстрації згідно до рішення №5 Малотурянської сільської ради від 30.12.1993р. та оформлення права власності на дані земельні ділянки.

Свої вимоги мотивує тим , що згідно до рішення №5 Малотурянської сільської ради від 30.12.1993р. його батькові, ОСОБА_2 , було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1976га та 0,2485 га, на той час в с.Мала ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2 . Державні акти на земельні ділянки розміром 0,1976га та 0,2485га за життя його батько ОСОБА_2 не встиг отримати, а отже не став власником в розумінні ст.118,125 ЗК України, однак за життя отримав право на приватизацію зазначених земель.

Після смерті батька, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На частину будинковолодіння та господарські споруди йому було видано свідоцтво про спадщину. Оформити свідоцтво про спадщину на земельні ділянки він не зміг через відсутність у померлого державних актів. Вартість земельних ділянок складає 80000 грн.

Зазначені земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту Малотурянської сільської ради. Земельні ділянки на даний час продовжують перебувати в державній власності. Розпорядником зазначених земель відповідно до ст. 122 ЗК України на сьогоднішній день є Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Відповідач Головне управління держгеокадастру в Івано-Франківській області скористалося своїм правом на відзив, подавши його до суду, в якому зазначили, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

визначення меж земельної ділянки в натурі;

погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Перехідних положень ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по суті виникло право власності на земельну ділянку. Якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акту на право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право оформити право власності на дані земельні ділянки вже на себе.

Таким чином, враховуючи наведене, Головне управління зазначає, що у разі наявності у громадянина документа, що підтверджує спадкоємство (свідоцтво про право на спадщину видане на все інше, окрім земельної ділянки) та рішення про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки спадкодавцю, прийняте органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», такий громадянин має право на дану земельну ділянку розробити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внести дані про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Просять у задоволенні позовних вмог ОСОБА_1 - відмовити, судові витрати, які можуть виникнути в процесі розгляду справи , покласти на позивача (а.с.27-32).

Позивач ОСОБА_1 , 11.09.2020 року подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця (а.с.39-40).

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку.

Представник позивача адвокат Семків М.Н. (ордер серії ІФ №088932 а.с.21) в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просив позов задоволити.

Представник відповідача Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області Запухлий Р.В. (виписка з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань а.с.46) в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, зіславшись на викладені у відзиві на позов обставини. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку представника позивача адвоката Семківа М.Н., представника відповідвача ОСОБА_4 , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни.

Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено п. п. 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» сільські, селищні, міські ради народних депутатів мали забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідності до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному:

Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя увстановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Відповідний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 25.03.2020 року, справа № 158/1672/17 (провадження № 61-424св17)

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Рішенням Малотур?янської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року вирішено передати у приватну власність ОСОБА_2 земельні ділянки в тому числі : ділянка № НОМЕР_1 - загальна площа 0,1212га; ділянка № НОМЕР_2 -загальна площа 0,1834га; ділянка №3-загальна площа 0,1881га; ділянка № НОМЕР_3 - загальна площа 0,2485га; ділянка № НОМЕР_4 - загальна площа 0,1976га.

У зв`язку з тим, що не має можливості видати державний акт на право приватної власності, видано план, як тимчасовий документ. Межі границь погоджені із всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обміри земельної ділянки проведені без достатньої точності, при видачі Державного акту в межах погоджених границь можливі незначні зміни загальної площі (а.с.11).

Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 11.11.2014 р. підтверджує, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , за свого життя розпочав процедуру приватизації земельних ділянок, переданих йому на підставі рішення Малотур?янської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року, проте помер не завершивши її та не отримавши правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки.

Позивач ОСОБА_2 , як дитина спадкодавця, у першу чергу має право на спадкування за законом.

Родинні відносини між померлим ОСОБА_2 , та позивачем ОСОБА_1 , підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , НОМЕР_6 від 09.11.1970р. де в графі батько записаний ОСОБА_2 , мати ОСОБА_5 (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув право власності на: 31/100 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель і споруд , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що державним нотаріусом Долинського міської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.03.2016року (а.с.5).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Дуткевич О.Я., від 24.06.2020р., ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею:0,2485га, та 0,1976 га що знаходяться в с.Мала Тур?я Долинського району Івано-Франківської області. Відмову мотивовано тим, що згідно п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві та зареєстрованого права власності на нерухоме майно. Спадкоємцем для видачі свідоцтва не подано правовстановлюючого документа. Подано копію рішення Малотур?янської сільської ради про передачу земель у приватну власність від 30.12.1993р. (а.с.4).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча і не набув права власності на підставі рішення Малотур?янської сільської ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року на спірні земельні ділянки № НОМЕР_3 загальною площею 0,2485 та № НОМЕР_4 загальною площею 0,1976 га, проте розпочав процедуру її приватизації, але не встиг її завершити, тому до його спадкоємця, ОСОБА_1 , в порядку спадкування перейшло право на завершення приватизації. Саме з приводу цього позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та проведення державної реєстрації за ним прав власності на цю земельну ділянку, а тому суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задоволити у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 12, 76 - 81, 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225 ЦК України ст.80, 81, 116, 125, 152 ЗК України, керуючись статтями 141, 258, 259,264, 265, 268, 352,354,355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування задоволити.

Визнати за позивачем, ОСОБА_1 , як спадкоємцем, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , право на завершення приватизації земельної ділянки згідно до рішення №5 Малотур`янської сільської ради, Долинського району, Івано-Франківської області від 30.12.1993 року, а саме: визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації в порядку спадкування за законом земельної ділянки загальною площею: 0.1976 га та 0.2485 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за межами с.Мала Тур`я, Долинського району, Івано-Франківської області, шляхом внесення відповідного запису в органах реєстрації згідно до рішення №5 Малотур`янської сільської ради Долинського району, Івано-Франківської області від 30.12.1993 року та оформлення права власності на дані земельні ділянки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду черед Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач : Головне управління Держгеокадастту в Івано-Франківській області , вул. Сахарова,34, м.Івано-Франківськ,76014, .

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2020 року

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш