Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 757/37614/19
Номер провадження 22-ц/824/11104/2020
Головуючий у суді першої інстанції Ільєва Т.Г.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
07 жовтня 2020 року місто Київ

Номер справи 757/37614/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Національне агентство з питань запобігання корупції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г., в приміщенні Печерського районного суду м. Києва, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до Національного агентства з питань запобігання корупції про захист честі, гідності, визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідала дійсності, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування зазначив, що відповідачем було здійснено повну перевірку поданої ним декларації за 2016 рік. В результаті даної перевірки були ухвалені незаконні рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1415 та «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1423.

Вказав, що у рішенні від 08.12.2017 № 1415 зазначені недостовірні відомості про те, що суб`єкт декларування ( ОСОБА_1 ) при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, не дотримав вимоги пунктів 2, 7 та 8 частини 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: - суб`єкт декларування ( ОСОБА_1 ,) подав недостовірні відомості у декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на дату прийняття цього рішення Національного агентства з питань запобігання корупції, що свідчить про наявність у діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбачено статтею 366-1 КК України; - суб`єкт декларування ( ОСОБА_1 ) не дотримав вимоги пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині невідображення вартості нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності члену його сім`ї. Такі твердження, очевидно, не мають ознак оціночних суджень, натомість в незаконних рішеннях містяться прямі звинувачення позивача в здійсненні конкретних дій та у вчиненні правопорушення (злочину), відповідальність за яке передбачена статтею 366-1 КК України, яких позивач насправді не порушував. Усі наведені твердження можна конкретно перевірити та підтвердити або спростувати. Рішенням від 08.12.2017 № 1423 було вирішено направити рішення від 08.12.2017 № 1415 до Національного антикорупційного бюро України. Вказані рішення були розміщені на офіційному сайті відповідача за посиланням: https://old.nazk.gov.ua/rishennya-8-grudnya, № 43 та № 51.

Крім того ОСОБА_1 вказав, що відповідач листом від 02.08.18 №41-01/32910/18 направив до Генеральної прокуратури України зазначені рішення від 08.12.2017 № 1423 та № 1415.

05.09.2018 на веб-сайті відповідача було поширено інформаційний матеріал під назвою «Генеральна прокуратура внесла до ЄДРД відомості про кримінальне правопорушення на підставі обґрунтованих висновків НАЗК. Генеральна прокуратура внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄДРД) відомості про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 366-1 Кримінального кодексу України, на підставі обґрунтованих висновків Національного агентства з питань запобігання корупції».

Постійне посилання на статтю в мережі Інтернет: https://old.nazk.gov.ua/news/ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті міститься недостовірна інформація, яка принижує честь і гідність ОСОБА_1 , а саме:

«Генеральна прокуратура внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄДРД) відомості про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 366-1 Кримінального кодексу України, на підставі обґрунтованих висновків Національного агентства з питань запобігання корупції. Раніше відповідні висновки направлялись Національним агентством за підслідністю до Національного антикорупційного бюро, однак досудові розслідування так і не були розпочаті.

Відповідні відомості внесені до ЄДРД після звернення Національного агентства до Генеральною прокуратури, як до органу на якого покладаються функції нагляду за додержанням закону під час досудового розслідування, з метою здійснення перевірки законності невнесення відомостей до реєстру.

Досудове розслідування розпочато за фактом декларування двома посадовими особами недостовірної інформації на суму, що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб: суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав ОСОБА_3 та Міністром енергетики та вугільної промисловості ОСОБА_1 .

Нагадаємо, правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 336-1 Кримінального кодексу України, тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або позбавлення волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.»

На думку позивача, зазначені вище твердження також не мають ознак оціночних суджень, натомість в статті містяться прямі звинувачення ОСОБА_1 в здійснені конкретних дій та у вчиненні злочину, передбаченого статтею 366-1 КК України, яких він насправді не порушував.

Інформаційне повідомлення було поширено на сайті: https://old.nazk.gov.ua та сторінка ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходяться у вільному доступі необмеженого кола осіб. Також інформаційне повідомлення було поширено засобами масової інформації на інших інформаційних ресурсах, зокрема, на сайті ukrinform.ua (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та на сайті ukranews.com ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Позивач також зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2018 року ухваленим у справі № 826/16495/17 було визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1415, а також рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України від 08.12.2017 № 1423. Відтак позивач вважає, що вся інформація щодо наявності в його діях ознак корупційного діяння та обґрунтованості висновків відповідача не відповідає дійсності, що встановлено судовим рішенням та не підлягає повторному доведенню.

У заяві про зміну підстав позову шляхом їх доповнення від 25.11.2019 представник позивача зазначив, що інформація, яка розміщена Національним антикорупційним бюро України на своєму сайті щодо позивача , є такою, що порушує немайнове право ОСОБА_1 на використання імені та гарантовану Конституцією України презумпцію невинуватості - внаслідок зазначенні імені позивача при поширенні інформації про кримінальні провадження щодо позивача та інформації про порушення позивачем вимог законодавства за відсутності обвинувального вироку щодо нього.

З урахуванням вказаного просив суд наступне:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, що міститься в рішенні «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1415, що затверджено рішенням «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1423, наступного змісту: - «суб`єкт декларування ( ОСОБА_1 ) подав недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на дату прийняття цього рішення Національним агентством, що свідчить про наявність в діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК України; - «суб`єкт декларування ( ОСОБА_1 ) не дотримав вимоги пп. «а» п. 2 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині невідображення вартості нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності члену його сім`ї»;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції спростувати недостовірну інформацію, що міститься в додатках до листа №41-01/32910/18 від 02.08.18 «Про надання матеріалів», шляхом відкликання з Генеральної прокуратури України зазначеного листа в частині яка стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з сайту http:// https://old.nazk.gov.ua Рішення від 08.12.2017 № 1415 «Про результати здійснені повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» та рішення від 08.12.2017 №1423 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України»;

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а також зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з офіційного веб-порталу Національного агентства з питань запобігання корупції поширену недостовірну інформацію наступного змісту:

«Генеральна прокуратура внесла до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄДРД) відомості про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 366-1 Кримінального кодексу, на підставі обґрунтованих висновків Національного агентства з питань запобігання корупції. Раніше відповідні висновки направлялись Національним агентством за підслідністю до Національного антикорупційного бюро, однак досудові розслідування так і не були розпочаті.

Відповідні відомості внесені до ЄДРД після звернення Національного агентства до Генеральною прокуратури, як до органу на якого покладаються функції нагляду за одержанням закону під час досудового розслідування, з метою здійснення перевірки законності невнесення відомостей до реєстру.

Досудове розслідування розпочато за фактом декларування двома посадовими добами недостовірної інформації на суму, що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб: суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 та Міністром енергетики та вугільної промисловості ОСОБА_1 .

Нагадаємо, правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 336-1 Кримінального кодексу України, тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або позбавлення волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.»;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції розмістити спростування поширеної недостовірної інформації, у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення на сайті https://old.nazk.gov.ua та https://nazk.gov.ua/uk/, шляхом розміщення публікації про те, що поширена інформація є недостовірною, а рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1415 та рішення «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1423 скасовані рішенням суду. Судові витрати по справі стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково вказує на те, що поширена відповідачем інформація не є недостовірною, оскільки зазначене не відповідає фактам встановленим в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2018 року ухваленим у справі №826/16495/17, під час розгляду якої судами було встановлено, що ОСОБА_1 не порушував законодавство при поданні декларації, декларував достовірні відомості, а зроблені відповідачем в рішенні висновки є протиправними. Оскільки судами в межах розгляду справи №826/16495/17 було встановлено протиправність рішення відповідача та відповідність декларації позивача вимогам закону, то поширена відповідачем інформація щодо позивача є недостовірною та повинна бути видалена з сайту. Також вказав, що відповідачем було завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, оскільки поширена стосовно нього інформація сформувала негативний образ.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити їх з викладених підстав.

Представник відповідача Дубаневич О.З. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Колегія суддів вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, таким що відповідає встановленим у справі обставинам, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі , є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Змістовий аспект категорії «недостовірна інформація» тяжіє до акцентування уваги на категоричності стосовно невідповідності певної інформації об`єктивній, реальній дійсності в силу її спотворення або штучного створення.

Обов`язок доведення, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі аб.2 ч. 1 ст. 50 Закону України « Про запобігання корупції» та відповідно до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 24.04.2017 № 175 «Про початок проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданих Президентом України, Прем`єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України» та від 22.06.2017 №236 «Про продовження повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки» була проведена повна перевірка декларації ОСОБА_1 , поданої за 2016 рік.

Згідно частини першої розділу IV Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування(станом час винесення вищевказаних рішень), за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

При проведенні перевірки декларацій суб`єктів декларування Національне агентство встановлює ознаки іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, а в рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації вказуються встановлені на підставі інформації, отриманої в межах проведеної перевірки, фактичні дані.

За результатами проведеної відповідачем перевірки були ухвалені рішення, а саме: - «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1415; - «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 № 1423 до Національного антикорупційного бюро України.

Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій державі або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.02.2017 № 56, визначено, що при проведенні повної перевірки декларації Національне агентство забезпечує використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

У рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації вказуються виключно фактичні дані встановлені на підставі інформації, отриманої у законний спосіб в межах проведеної перевірки.

Так, Національне агентство з питань запобігання корупції за результатами перевірки декларації позивача за 2016 рік дійшло висновку про недостовірність відомостей, що відрізняються від достовірних на загальну суму 1 787 777,00 грн, що є більшою 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент прийняття Рішення № 1415.

Встановивши, на власну думку, ознаки корупційного правопорушення щодо ОСОБА_1 . Національне агентство Рішенням № 1423 затвердило свій висновок.

Але, складові правопорушення встановлюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України та суд.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 11 Закону «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції віднесено інформування громадськості про здійснювані Національним агентством заходи щодо запобігання корупції, реалізацію заходів, спрямованих на формування у свідомості громадян негативного ставлення до корупції.

Ці положення корелюються з пунктом 1.4 Регламенту Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства від 12.04.2016 № 1 (у редакції рішення Національного агентства від 26.07.2019 № 2168), згідно з яким діяльність Національного агентства є гласною та прозорою, що забезпечується шляхом відкритості засідань Національного агентства, можливістю їх онлайн-трансляції в мережі Інтернет, регулярним розміщенням інформації про діяльність Національного агентства на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.

У рамках реалізації зазначених повноважень Національне агентство на своєму офіційному веб-сайті 05.09.2018 розмістило інформаційне повідомлення (прес-реліз) про внесення Генеральною прокуратурою до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення на підставі висновків НАЗК, зокрема за фактом декларування недостовірних відомостей позивачем. Достовірність інформації розміщеної 05.09.2018 на веб-порталі Національного агентства підтверджується листом Генеральної прокуратури від 03.09.2018.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в аб. 4 ч.1 ст. 47 вказаного Закону. Отже рішення Національного агентства, в тому числі про результати здійснення повної перевірки декларації з зазначенням імені особи, щодо якої проводилась така перевірка, є публічною інформацією.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних) (стаття 15 Закону України «Про інформацію»).

Рішення НАЗК про результати здійснення повної перевірки декларації не тягне за собою безпосередньо виникнення для особи, декларація якої перевірялася, будь-яких правових наслідків, так як саме по собі рішення НАЗК про результати здійснення повної перевірки декларації є по своїй суті формою акта перевірки, який складається за наслідками здійснених заходів контролю контролюючими органами.

Як вбачається із матеріалів справи, недостовірність задекларованих ОСОБА_1 відомостей у поданій ним декларації за 2016 рік Національним агентством було встановлено на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу, інформації, яка наявна в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, листа ПАТ «Укргазбанк», довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» та безпосередньо з пояснень самого суб`єкта декларування.

Сам висновок про порушення суб`єктом декларування п.п. 2,7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону «Про запобігання корупції», при складанні та поданні ним декларації за 2016 рік, сформований Національним агентством, саме на його думку, виключно на підставі отриманих в ході проведення перевірки документів шляхом їх співставлення із задекларованою інформацією.

Колегія суддів вважає, що розміщення на веб-сайті Національного агентства рішень від 08.12.2017 № 1415, №1423 та статті від 05.09.2018 було здійснено у межах компетенції позивача та у порядку покладених на нього державою функцій.

Суд першої інстанції вірно вважав, що розміщення на сайті Національного агентства Рішень від 08.12.2017 № 1415 та №1423 було здійснено у відповідності до вимог законодавства, інформація викладена у згаданій позивачем статті ґрунтувалася на відомостях отриманих від Генеральної прокуратури України у листі від 03.09.2018, а тому на момент її поширення відповідала дійсності та не підпадала під ознаки недостовірної.

Вказана інформація була розміщена з метою інформування громадськості про здійсненні Національним агентством заходи щодо запобігання корупції, що безпосередньо передбачено п. 16. ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції».

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що інформація, яка поширена відповідачем у своїх рішеннях не є недостовірною, а являється виконанням функцій, які покладено законодавцем на Національне агентство, а інформація яку сторона позивача просить визнати недостовірною та відповідно спростувати, є предметом перевірки органу досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за даним фактом.

Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності поширеної відповідачем інформації з посиланням на висновки викладені в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2018 року ухваленим у справі №826/16495/17, оскільки ці висновки суду не свідчать про недостовірність інформації викладеної у зазначених вище рішеннях та оголошенні.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415. Визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» до Національного антикорупційного бюро України від 08.12.2017 р. № 1423.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року скасовано. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року скасовано. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року залишено в силі.

У ході розгляду адміністративної справи № 826/16495/17 судами було встановлено, що допущені ОСОБА_1 помилки під час заповнення декларації частково обумовлені нечіткістю формулювання законодавчих актів та відсутністю практики щодо її заповнення. Суди, з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, дійшли висновків, що допущені помилки були виявлені та усунуті декларантом, тому відомості відображені ним в декларації слід вважати достовірними.

Тобто, судами першої та касаційної інстанцій не було спростовано викладених відповідачем у вищевказаному рішенні обставин та встановлених фактів зазначення ОСОБА_1 неповних відомостей. Перевіряючи правомірність прийнятого Національним агентством рішення суди виходили з аналізу причин, на підставі яких позивачем було відображено в декларації відповідну інформацію, а також з характеру допущених ним неточностей (помилок).

ОСОБА_1 безпідставно посилається на те, що визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень свідчить про те, що вказане рішення містить в собі недостовірну інформацію. У даному випадку, у зв`язку із задоволенням адміністративного позову, скасуванням рішень НАЗК було втрачено можливість подати ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з повними відомостями (з усуненням недоліків зазначених у рішенні НАЗК), а відтак виконати обов`язок, покладений на нього ч. 4 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції», якою чітко встановлено, що у разі виявлення у декларації недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Крім того, у вищевказаній справі самостійною підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 було встановлене судами процесуальне порушення Національним агентством положень Порядку № 56, а саме: недотримання регламентованого строку для прийняття рішення про проведення повної перевірки декларації позивача.

Отже, твердження позивача про недостовірність інформації наведеної у вищезгаданих рішеннях Національного агентства № 1415 та № 1423 є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, під час розгляду справи судом було встановлено, що інформація, яку ОСОБА_1 просить визнати недостовірною та відповідно спростувати, наразі являється предметом перевірки органу досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за даним фактом.

Національним агентством було виконано імперативні приписи ч. 3 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», які покладають на Національне агентство обов`язок щодо направлення у разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення затвердженого обґрунтованого висновку спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент затвердження відповідного висновку та його направлення до правоохоронних органів рішення Національного агентства № 1415 та № 1423 у судовому порядку не були скасовані.

Виконуючи покладені на Національне агентство законом обов`язки, останнє визначає лише ознаки правопорушення, а безпосередньо умисел та інші його складові встановлюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України. Відповідач не є органом, до повноважень якого належить встановлення наявності умислу чи вини як складової суб`єктивної сторони злочину в діях суб`єкта декларування при заповненні декларації, а є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, має превентивні функції, зокрема, щодо здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відтак, затвердження обґрунтованого (на думку НАЗК) висновку та направлення його до спеціального уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не є свідченням вчинення суб`єктом декларування кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що на час звернення позивача з даним позовом до суду (липень 2019 року), рішення НАЗК, відомості яких позивач просить суд визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, не існували, оскільки рішення суду про їх скасування набрало законної сили 10.04.2019 року, тобто з моменту ухвалення судового рішення Верховним Судом. Таким чином, позивач просить суд визнати недостовірними відомості викладені у рішеннях НАЗК, яких на час його звернення до суду фактично не існує.

Згідно із статтями 12 та 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що твердження позивача про недостовірність інформації наведеної у вищезгаданих рішеннях Національного агентства № 1415, № 1423 та в оголошенні на сайті НАЗК є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, вірним є і висновок суду першої інстанції про відмову у зобов`язанні відповідача вчинити певні дії.

Так, позивач в порядку адміністративного судочинства вирішував питання щодо протиправності зазначених рішень НАЗК та про скасування даних рішень, а тому він не позбавлений можливості вирішувати питання і щодо видалення даних рішень та інформації з сайту НАЗК в порядку адміністративного судочинства, як наслідки які випливають з ухваленого рішення про скасування рішень НАЗК.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження позивача про те, що така інформація негативно вплинула на його політичну кар`єру, колегія суддів бере до уваги, але такі посилання не свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання інформації недостовірною та її спростування.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів наданих стороною відповідача на спростування зазначених у позові обставин, колегією суддів також відхиляються як необґрунтовані.

Так, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною позивача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи. Загалом доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд дав належну оцінку.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів мотиви з яких не прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна