РІШЕННЯ

іменем України

02 жовтня 2020 рокуСправа №451/937/18
Провадження № 2/451/92/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/937/18 за позовом ОСОБА_1 до КНП «Радехівська центральна районна лікарня» Радехівської районної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

6 липня 2018 року до суду звернулася позивач із заявою, відповідно до вимог якої та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.10.2020 року, просить визнати незаконним та скасувати наказ Радехівської центральної районної лікарні №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного лікаря по медсестринству Радехівської центральної районної лікарні та поновити її на зазначеній посаді. Стягнути з Радехівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 348315,31 грн. Стягнути з Радехівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря по медсестринству Радехівської центральної районної лікарні визначити до негайного виконання.

В обґрунтування позову вказує, що з 15 січня 2008 року ОСОБА_1 , працювала в Радехівській центральній районній лікарні на посаді заступника головного лікаря по медсестринству. Згідно наказу головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні № 59 від 26 лютого 2018 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ», виведено (скорочено) із штатного розпису Радехівської ЦРЛ посади: заступника головного лікаря по медсестринству; завідувача складом; водія Стоянівської А ЗПСМ; водія вантажного автомобіля; робітника з обслуговування дизельної установки; молодшої медсестри стерилізаційної; сестри медичного кабінету профілактики; лікаря-стоматолога дитячого стоматологічного відділу; лікаря-стоматолога терапевта стоматологічного відділу; лікаря-стоматолога стоматологічного відділу; сестри медичної стоматологічного відділу. Згідно наказу головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні № 62 від 5 березня 2018 року «Про створення комісії по визначенню кандидатур, що підлягають вивільненню (скороченню)» створено комісію, яка визначила кандидатури працівників Радехівської ЦРЛ, які підлягають вивільненню(скороченню). Згідно наказу головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні № 63 від 06 березня 2018 року «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ», серед переліку працівників, яких необхідно попередити про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ вказано і її прізвище - ОСОБА_1 - 1,0 ст.заступника головного лікаря з медсестринства. 20 березня 2018 року її було ознайомлено із наказом головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні №63 від 06 березня 2018 року «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ». При ознайомленні із зазначеним наказом вона вказала про те, що включення її до переліку працівників, які підлягають звільненню у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, є порушенням трудового законодавства. Цим наказом звільнено ОСОБА_1 заступника головного лікаря з медсестринства з 07.06.2018 року у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ за п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення став наказ №63 від 06.03.2018 року Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ. Поставивши підпис про ознайомлення з наказом Радехівської ЦРЛ №47 від 29.05.2019 року і про отримання копії зазначеного наказу вона вказала, що не погоджується із цим наказом. Із наказом Радехівської ЦРЛ №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач не погоджується, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.Не можна стверджувати про те, що адміністрації Радехівської ЦРЛ не було відомо про обставини, що мають значення для вирішення питання про її звільнення, оскільки позивачем неодноразово, як в усній формі так і в письмовій, повідомлялось головного лікаря Радехівської ЦРЛ про порушення норм трудового законодавства при включені її до списку кандидатів на скорочення і недопустимості звільнення певної категорії працівників до якої вона відноситься. Як вже зазначалось вище, позивачем направлено до головного лікаря Радехівської ЦРЛ пояснення від 21.03.2018 року та пояснення від 02.0.2018 року. У цих поясненнях нею пояснено, що відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. На всі письмові пояснення, позивач отримала відписки про те, що нею не підтверджено того, що вона є «одинока матір». Такі відписки адміністрації Радехівської ЦРЛ є надуманими і не відповідають дійсності. Всі необхідні документи для встановлення такого статусу нею були подані до відділу кадрів, працюючи в Радехівській ЦРЛ вона постійно користувалася пільгами передбаченими для одинокої матері та матері, яка виховує дитину інваліда (додаткові відпустки). На підтвердження того факту, що ОСОБА_1 одна і виховує, утримує своїх двох дітей наводить наступні докази. Рішенням Радехівського районного суду від 16.08.2011р., справа №2-470/11 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Перебуваючи у шлюбі вона народила двох дітей: дочку - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та сина - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Згідно довідки КП «Радехівське водоканалізаційне господарство», після розірвання шлюбу, діти проживають з позивачем, за адресою АДРЕСА_1 . Вона одна виховує і утримує своїх двох дітей. Не можна брати до уваги той факт, що є судове рішення про стягнення з її колишнього чоловіка аліментів, оскільки фактично це судове рішення ним не виконується, що підтверджено розрахунком заборгованості по аліментах виданим Радехівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області (заборгованість становить 50096,22грн.). Факт одноосібного виховання нею дітей підтверджується Актом комісійної перевірки №208 Радехівської міської ради, а також довідкою Радехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1. Медичним висновком про дитину інваліда №10 від 02.04.2014 року, виданим Радехівською ЦРЛ підтверджується, що у ОСОБА_6 наявне захворювання, що дає право на отримання допомоги на дитину-інваліда до 18 років. Отже, незважаючи на повідомлені позивачем обставини, свідомо ідучи на порушення трудового законодавства, головним лікарем Радехівської ЦРЛ було видано наказ №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Вважає, що при проведенні процедури скорочення чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ адміністрацією лікарні було порушено процедуру вказаного процесу скорочення та звільнення передбачену чинним законодавством України. В порушення гарантованих законодавством прав вивільнених (скорочених) працівників позивачу відомо про факти прийняття на посади в Радехівську ЦРЛ нових працівників і адміністрацією ЦРЛ не було запропоновано працевлаштування на ці посади скороченим працівникам.Відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04 лютого 1994 тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції МОП №158, лежить на роботодавцю. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до положень частини 2 статті 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки про доходи №89 від 04.07.2018 року, виданої Радехівською ЦРЛ підтверджується, що розмір виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 у квітні- травні 2018 року становить 23980,44 грн. На день пред`явлення позову до суду вона перебувала у вимушеному прогулі 20 днів, з 08.06.2018 року по 06.07.2018 року. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на її користь заробітну плату в сумі 11990,20 грн. (23980,44 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи / : 40 днів / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 599,51 грн. / розмір середньоденної заробітної плати / х 20 днів /кількість днів вимушеного прогулу/ ).У зв`язку з незаконними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдана ОСОБА_1 відповідачем моральна шкода відображається в наступному: у спричиненому їй і тяжкому психологічному шоці у момент, коли вона дізналась про своє звільнення; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, що передували звільненню; у нехтуванні відповідачем її законних прав гарантованих КЗпП України та Конституцією України. Всі ці обставини значно підсилюють її психологічне розчарування у можливості відновлення своїх прав, через такі дії відповідача, і це враховуючи, що її стаж роботи в Радехівській ЦРЛ становить більше 18 років. Також вона постійно відчуває психологічний дискомфорт від постійного пояснення родичам і сусідам незаконність свого звільнення, переживаючи чи можливі проблеми при спілкуванні з співробітниками у разі поновлення на роботу чи при наступному її працевлаштуванні на інше місце роботи. Будучи на сьогодні безробітною, вимушена постійно прораховувати, як переорганізувати і спланувати витрати на утримання своїх дітей. Завдану відповідачем їй моральної шкоди вона оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Вчиненням Відповідачем протиправних дій, невиконання норм трудового законодавства, та безпідставним та незаконним звільненням, їй завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 23 ЦКУ та постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.995 р. №4 (а.с.3-10,153-153 зворот, 224-225, 260-261,301-302,304-305).

20.12.2018 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що вона, як представник відповідача заперечує проти позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, у повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та незаконними. Статтею 64 Господарського кодексу України роботодавцю надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. А це означає, що за певних обставин роботодавець може (а інколи змушений) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Скорочення чисельності та штату працівників за наказами №№ 59 та 62 було проведено з дотриманням ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме, зі зміною в організації виробництва і праці. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності та штату працівників. Досліджувати питання про доцільність прийняття такого рішення суд вирішувати не вправі. Таким чином, на час прийняття наказів №№ 59 та 62 діяв штатний розпис Радехівської ЦРЛ на 01.01.2018 року. При розгляді питання 1 Протоколу, а саме звільнення позивачки ОСОБА_1 за скороченням посади заступника головного лікаря з медсестринства, комісією при розгляді особової справи останньої було враховано: ст. 42 КЗпП - переважне право залишення на роботі при рівних умов продуктивності праці та кваліфікації. В особовій справі позивачки, на день засідання комісії були лише копія паспорта; копія Ухвали Радехівського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу від 16.08.2011р.; копія медичного висновку дитини - інваліда до 18-ти років, з терміном дії до 2014 року, підтверджуючі документи щодо статусу «одинокої матері» були відсутні. Комісія погодила вивільнення ОСОБА_1 6.03.2018 р. за п.2 Висновку Протоколу, відповідачем було прийнято наказ № 63 «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ». 21.03.2018 р. позивачка ОСОБА_1 надала адміністрації письмове пояснення про те, що вона не погоджується зі звільненням за ч. 1 ст.40 КЗпПУ, так як на її думку, це порушує її право за ст.184 та ст.186 КЗпПУ. Проте, належних письмових доказів не надала. 27.03.2018 р. (вих. № 442) позивачці було надано письмову відповідь - роз`яснення щодо проведення процедури скорочення з дотриманням вимог трудового законодавства України та вдруге запропоновано в термін з 30.05. по 16.05.2018 року надати адміністрації належно оформленні документи, що підтверджують статус «одинокої матері» та виховання дитини-інваліда. Та спростовано щодо застосування ст.186-1 КЗпПУ, яка при звільненні з ініціативи роботодавця надає гарантію особам, які виховують малолітніх дітей без матері. 2.05.2018 року позивачка ОСОБА_1 вдруге надала пояснення, в якому надала наступні копії документів, а саме: копію довідки про склад сім`ї, виданою КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство від 28.03.2018 р.; копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 ; копії довідки про те, що дочка ОСОБА_8 навчається в Львівському інститут економіки та туризму.; копії ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 16.08.2011 року про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; копію Ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 25.10.2013 року про оголошення ОСОБА_3 в розшук.; копію медичного висновку № 10 від 02.04.2014 року ОСОБА_6 10.05.2018 року, за запитом від 07.05.2018 р., Радехівське відділення поліції Червоноградського відділу поліції (вих..№ 2305) надало відповідь про те, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 знятий з розшуку СКН Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області на підставі листа Радехівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області вих.. №6798 від 13.12.2016 року. 17.05.2018 року, у відповідності до отриманої інформації за вищезгаданим запитом, позивачу ОСОБА_1 повторно інформовано про те, що для підтвердження статусу «одинокої матері», нею не надано підтверджуючого документа, що засвідчує відсутність участі батька у вихованні дитини. На виконання п.2.3 наказу № 63 позивачці ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу (частина третя ст. 492 КЗпП), а саме: 2.05.2018 року - посаду фармацевта -1,0 ст. (постійне місце роботи);18.05.2018р. року - посаду завідувача ФАП с.Шайноги - 1,0 ст. (постійне місце роботи). Проте, від запропонованих пропозицій позивачка відмовилась з письмовою відміткою на повідомленні. При переведенні на іншу роботу, у першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я. Працівник не має права вимагати надання йому роботи, якщо ця робота потребує більш високої кваліфікації.

Крім цього, працівник не наділений правом вимагати від роботодавця провести перестановку (перегрупування) працівників. Здійснення такого перегрупування є правом роботодавця, а не обов`язком. Ствердження позивачки щодо обов`язкового переведення її на посаду головної медсестри, яка не підлягала скороченню згідно наказів №№ 59,62, є хибним та незаконним. 29.05.2018 року відповідачем було видано наказ № 47 «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за ч.1ст.40 КЗпПУ, останню ознайомлено з наказом під особистий підпис та з дотриманням вимог ст..47 КЗпПУ (в день звільнення виплачено остаточний розрахунок, видано трудову книжку та копію наказу про звільнення). Окрім цього, важливим є замовчуваний факт позивачкою, про те що за її письмовим зверненням в Головне управління Держпраці у Львівській області 19.06.2018 р. інспектором праці Топченко-Церковник Н.Є. було проведено інспекційне відвідування відповідача. За результатами інспекційного відвідування за Приписом про усунення виявлених порушень №ЛВ 576/463/АВ-П від 19.06.2018р. відповідача зобов`язано у строк до 29.06.2018р. усунути порушення щодо неправомірного звільнення ОСОБА_1 . Проте, відповідач з порушенням не погодився., про що, 27.06.2018р. (вих..№1018) повідомив інспектора праці ОСОБА_9 . СВ Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000426, внесеного до ЄРДР 18.09.2018 року, за ознаками кримінального провадження ст.172 КК України (Грубе порушення законодавства про працю) за матеріалами інспекційного відвідування Радехівської ЦРЛ ГУ Держпраці у Львівській області. За результатами досудового розслідування 19.10.2018р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення ст.172 ККУ. При таких обставинах, зазначені у відзиві фактичні дані, а також додані письмові докази в повному обсязі спростовують позовну заяву про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Просить Радехівський районний суд Львівської області відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.57-68).

10.01.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що 20.12.2018 року відповідач направив до Радехівського районного суду Львівської області відзив на позовну заяву про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву відповідач відображує процес звільнення однобоко з трактуванням фактів та законодавства на свій лад з метою представити незаконне звільнення, як обгрунтоване та відповідне законодавству рішення. Однак, це не відповідає дійсності, а для спростування вказаного у відзиву на позовну заяву наводить наступне. При скороченні працівників повинно бути з`ясуваним чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи щодо яких встановлені обмеження на звільнення та врахуванні переважного права в залишенні на роботі. При розгляді комісією по визначенні кандидатур, що підлягають вивільненню, питання щодо кандидатури на звільнення ОСОБА_1 було враховано норми ст.42 КЗпП (що жодним чином не відповідає дійсності). Комісією по визначенні кандидатур, що підлягають вивільненню, при розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 не зазначає ні те, яка кваліфікація у цього працівника, ні стаж роботи в установі, лише знайшовши формальну зачіпку (медичний висновок про дитину інваліда (на момент прийняття рішення дитина мала інвалідність і про це був висновок дійсний до 2019 року, виданий цією ж установою) і на думку комісії відсутній статус «одинокої матері» погоджує звільнення ОСОБА_1 . Отже з таких формальних причин (відсутність документів у особовій справі, які позивач могла надати, що і нею було зроблено) комісією порушено її право, гарантоване ст. 184 КЗпП. Комісією не враховано, ні того, що ОСОБА_1 має вищу кваліфікаційну категорію на вісімнадцять років стажу роботи в Радехівській ЦРЛ, є особою в сім`ї, якої немає інших працівників із самостійним заробітком, одна виховує двох дітей, одна з яких є дитиною інвалідом. В подальшому вона неодноразово надавала письмові пояснення на ім`я головного лікаря Радехівської ЦРЛ про, що і зазначається відповідачем у відзиві на позовну заяву. Однак, на всі її письмові пояснення (незважаючи на додані підтверджуючі документи) відповідач, посилаючись на надумані підстави, відмовлявся визнати, що її може звільнити лише при повній ліквідації установи (ст.184 КЗпП). Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Однак, на день звільнення ОСОБА_1 , її не було повідомлено про наявні вакантні посади в установі. Після звільнення, з метою захисту своїх законних прав, вона звернулась до адвоката для оскарження наказу про звільнення. Для отримання необхідних документів адвокатом було скеровано до відповідача адвокатський запит, в якому серед інших питань запитувалось про перелік вакантних посад на день її звільнення. Відповідачем було проігноровано вказане питання, а надано штатний розпис, у якому відображено перелік посад без вказування, які з них вакантні. Отже, відповідачем не дотримано обов`язок по працевлаштуванню працівника посада якого скорочується. При проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. При прийняті рішення про звільнення такої перевірки проведено не було, а можливість провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести позивача, як більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши її з цих підстав менш кваліфікованого працівника у відповідача була (зазначалось в позовній заяві). Отже, вкотре зазначає, що відповідачем не дотримано обов`язок по працевлаштуванню працівника посада якого скорочується. За результатами проведеного інспекційного відвідування Радехівської центральної районної лікарні, інспектором праці ОСОБА_9 , було складено Акт інспекційного відвідування Радехівської центральної районної лікарні №ЛВ 576/463/АВ від 19 червня 2018 року. На підставі зазначеного Акту інспекційного відвідування, інспектором праці ОСОБА_9 , було винесено Припис про усунення виявлених порушень № ЛВ 576/463/АВ-П від 19 червня 2018 року. У Приписі про усунення виявлених порушень № ЛВ 576/463/АВ-П від 19 червня 2018 року, інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_9 , було зазначено виявлені при інспекційному відвідуванні порушення, а також строк у який ці порушення необхідно усунути. Так, у пункті 1 зазначено, що звільнення одиноких матерів, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю (встановлено, що до даної категорії відноситься ОСОБА_1 ), з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства установи, організації коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. При вивільнені працівників адміністрацією Радехівської центральної районної лікарні згідно наказу № 59 від 26 лютого 2018 року, повної ліквідації підприємства установи, організації не відбувалось. Отже, звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням чинного законодавства У країни. До отримання вказаних вище Акту та Припису позивачем було надано запит в Головне управління Держпраці у Львівській області щодо проведеної перевірки. На вказаний запит вона отримала відповідь за вих.№ 5831/4114-04 від 22.06.2018 року. У цьому листі Головного управління Держпраці у Львівській області зазначено, що адміністрація Радехівської ЦРЛ порушила вимоги ч.3 ст.184 КЗпП в частині звільнення її, як працівниці що має статус одинокої матері. Також повідомлено про те, що матеріали перевірки будуть скеровані до Радехівського відділу поліції для порушення кримінального провадження. Припис є обов`язковою для виконання у визначенні строки письмовою вимогою про усунення порушень законодавства про працю. Відписка відповідача про те, що він вважає, що порушень не допущено не звільняє його від обов`язку виконання припису (а.с.148-150).

23.01.2019 року від представника відповідача надійшло заперечення, в якому зазначає, що згідно Штатного розпису на 1 січня 2018 року - посада заступник головного лікаря з медсестринства - одна штатна одиниця, під штатною одиницею розуміється посадова одиниця, тобто цю посаду обіймала лише одна фізична особа, а саме позивач. При наявності за однією професією чи посадою згідно Класифікатора професій ДК 003:2010 двох і більше штатних одиниць переважне право на залишення на роботі задається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ст..42 КЗпП України. Про що саме і відображено в Протоколі від 06.03.2018р. Посаду вступника займала лише позивач. Що ж стосується продуктивності праці, то однією з ознак високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Проте, за результатами перевірки дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку заступника головного лікаря ОСОБА_1 наказом по ЦРЛ 27.02.2017р. було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Проте, при розгляді питання щодо звільнення позивача за скороченням не застосовувалось, так як відповідно до ст.151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладання дисциплінарного стягнення працівника не було піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. 21.03.2018 р. позивачка дала адміністрації письмове пояснення про те, що вона не погоджується зі звільненням за ч.1ст.40 КЗпПУ, так як на її думку, це порушує її право за ст..184 та ст..186 КЗпПУ. Проте, належних письмових доказів не надала. Отож, позивач належних доказів, що підтверджують заборону звільнення її за ч.3 ст.184 КЗпПУ відповідачу у встановлені строки надано не було. За зверненням позивача в Головне управління Держпраці у Львівській області, 19.06.2018р. інспектором праці Топченко-Церковник Н.Є. було проведено інспекційне відвідування відповідача. За результатами інспекційного відвідування за Приписом про усунення виявлених порушень № ЛВ 576/463/АВ-П від 19.06.2018р. відповідача зобов`язано у строк до 29.06.2018р. усунути порушення щодо неправомірного звільнення ОСОБА_1 .. Проте, відповідач з порушенням не погодився, про що, 27.06.2018р. (вих..№1018) повідомив інспектора праці ОСОБА_9 . Позивач, посилаючись на Довідку про доходи від 04.07.2018р. №89 за два останні місяці (квітень - травень) розрахувала середню місячну заробітну плату та разом з тим розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Проте, у відповідності до Розділу II Періоду,за яким обчислюється заробітна плата Постанови Кабміну від 8 лютого 1995 р. № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно довідки виданої КНП «Радехівська ЦРЛ» від 12.12.2018 р. за № 1894 та копій: Табеля обліку робочого часу за квітень 2018р. - позивач з 16 квітня 2018 року перебувала в черговій відпустці та згідно Табеля обліку робочого часу за травень 2018 року - продовжувала перебувати у відпустці, та лише один день перебувала на роботі (18.05.2018р.). Повертаючись до Довідки № 1894 від 12.12.2018 р. виданої КНП «Радехівська ЦРЛ» позивач за два останні місяці квітень та травень 2018 року отримала матеріальну допомогу в сумі 5378,83 грн.; вихідну допомогу в сумі 6454,61 грн. та відпускні за основна щорічна та додаткова відпуски в сумі - 8899,40 грн. З вищевикладеного, можна прийти до висновку, що обчислення позивача є значно перебільшеними та невірними. Обчислення середньої місячної заробітної плати та разом з тим середнього місячного заробітку вимушеного прогулу, повинні обчислюватися за попередні два місяці роботи, а саме лютий, березень 2018р., тобто згідно Довідки про доходи за лютий та березень 2018р. виданої І-СНП «Радехівська ЦРЛ» № 7 від 21.01.2019р. А саме: 12909,20/фактична заробітна плата за останні два місяці роботи/ : 41 день/кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи/ = 314,85 грн./розмір середньоденної заробітної плати/ х 145 днів /кількість днів вимушеного прогулу/ = 45653,25 грн./розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу/. Щодо завданої моральної шкоди, хоче зауважити, що позивач не доводить факту заподіяння моральної шкоди та її розміру. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Просить Радехівський районний суд Львівської області відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.177-184).

26 жовтня 2018 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.45).

В судовому засіданні 4 лютого 2019 року судом проведено заміну відповідача Радехівську центральну районну лікарню на належного відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Радехівська центральна районна лікарня» (а.с.203-207).

У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, вважає, що підстави для поновлення позивача відсутні, повністю підтримала відзив та свої заперечення та просила постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення вдповідача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці».

У відповідність до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи ( ч. 6 ст.5-1 КЗпП України).

Так, суд встановив, що наказом Радехівської районної лікарні № 59 від 26.02.2018 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ» у зв`язку з приведенням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ до затвердженого фонду заробітної плати на 2018 рік, відповідно до проведеного аналізу використання трудового ресурсу, для підвищення ефективності і оптимізації управління ЦРЛ, впровадження реформування системи охорони здоров`я, переведення стоматологічної служби на самофінансування, у відповідності до п.2 протоколу наради голови ЛОДА від 18.11.2016 року № 2227/0/7-16, керуючись п.1 ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України було наказано заступнику з економічних питань ОСОБА_10 з 30.05.2018 року внести зміни до штатного розпису з виведенням (скороченням) з нього визначених у наказі посад (а.с.38).

Відповідно до наказу головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні №62 від 05 березня 2018 року «Про створення комісії по визначенню кандидатур, що підлягають вивільненню (скороченню)» створено комісію, яка визначила кандидатури працівників Радехівської ЦРЛ, які підлягають вивільненню (скороченню) (а.с.37).

Згідно наказу головного лікаря Радехівської центральної районної лікарні №63 від 6 березня 2018 року «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ», серед переліку працівників, яких необхідно попередити про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ вказано ОСОБА_1 - 1,0 ст.заступника головного лікаря з медсестринства (а.с.34-36).

Наказом Радехівської районної лікарні №62 від 6.03.2018 року «Про внесення змін до наказу по Радехівській ЦРЛ №59 від 26.02.2018 р.» у зв`язку з виробничою необхідністю, керуючись п.1 ст.40, ст. 49-2 КЗпП України, було вирішено внести зміни до п. 1 наказу Радехівської ЦРЛ №59 від 26.02.2018 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ» та викладено його у новій редакції. Пунктом 2 цього ж наказу було зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_11 повідомити голову профспілкової організації медичних працівників Радехівської ЦРЛ про заплановане скорочення згідно внесених змін до наказу № 59 від 26.02.2018 р. із терміном виконання до 07.03.2018 р. (а.с.94).

20 березня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено про скорочення її посади, що підтверджується списком та повідомлено позивача про звільнення, проте позивач зі своїм звільненням не погодилась. Повідомлення отримала, однак від підпису про ознайомлення та отримання повідомлення відмовилася, що прописано в Акті від 20.03.2018 року (а.с.101-102).

21 березня 2018 року позивач подала головному лікарю письмове пояснення про невідповідність дій щодо звільнення у зв`язку з скороченням до чинного законодавства (вх.№485 від 21.03.2018року). Одночасно подала заяву на видачу копій документів (наказів, копії протоколу комісії). Однак протоколу комісії їй не надали, чим позбавили можливості ознайомитись та отримати інформації чи в повній мірі визначено комісією наявні обставини залишення її на посаді (а.с.39-39 зворот).

27 березня 2018 року, адміністрація Радехівської ЦРЛ надала позивачці лист-відповідь вих.№442 у якому обґрунтовує відсутність документального підтвердження, виховання і утримання дітей без участі батька.

2 травня 2018 року, позивачем додатково було подано письмове пояснення про обставини, на які адміністрації Радехівської ЦРЛ необхідно було зважати при визначенні кандидатів на звільнення у зв`язку з скороченням (а.с.40).

17 травня 2018 року, адміністрація Радехівської ЦРЛ надала їй лист-відповідь вих.№794 у якому повторно, посилаючись на надумані підстави, обґрунтовує відсутність документального підтвердження, виховання і утримання нею дітей без участі батька (а.с.42-42 зворот).

Адміністрація Радехівської ЦРЛ пропонувала по працевлаштуванню на вакантні посади фармацевта та завідувача ФАП с.Шайноги Радехівської ЦРЛ (а.с.288-289, 294-296).

З цими пропозиціями позивач не погодилась, оскільки вона по спеціальності не фармацевт і не фельдшер, отже не має можливості правцювати на запропонованих посадах і при працевлаштуванні на цих посадах втрачала б вищу категорію.

Наказом Радехівської центральної районної лікарні №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно наказу по Радехівській ЦРЛ №63 від 06.03.2018 року «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ», наказу «Про надання відпустки» №22 від 04.04.2018 року, №28 від 07.05.2018 року, термін звільнення ОСОБА_1 перенесено на останній день наданої відпустки, враховуючи відмову від переведення на запропоновані посади, ОСОБА_1 , заступника головного лікаря з медсестринства, звільнено з 07.06.2018 року, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників Радехівської ЦРЛ за п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі відмови ОСОБА_1 від переведення на іншу роботу та рішення профспілкового комітету (протокол від 25.05.2018 р.) (а.с.27).

ОСОБА_1 членом профспілкового комітету на час звільнення не перебувала (а.с.290).

Наказом №108 від 30.05.2018р. з 30.05.2018 року по Радехівській ЦРЛ було впроваджено штатний розпис Радехівської ЦРЛ на 30.05.2018р., з виведеними посадами згідно наказів №59 та №62 (а.с.103-114 зворот).

Вимогами статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5)учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В штатному розписі Радехівської ЦРЛ передбачено посади: заступника головного лікаря з медсестринства Радехівської ЦРЛ та головної медсестри Радехівської ЦРЛ, що мають ідентичні посадові обов`язки, але різні назви посад. Посаду заступника головного лікаря з медсестринства Радехівської ЦРЛ займала позивач маючи більш вищу кваліфікацію (освітній рівень бакалавр) на відміну від особи, що займала посаду головної медсестри Радехівської ЦРЛ. Однак, роботодавцем не було проведено, при однорідних професіях і посадах, перестановку (перегрупування працівників). Із чого вбачається, що позивач мала переважне право залишитись на своїй посаді (а.с.29-32, 213-216).

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Не застосування гарантій, визначених статтею 184 КЗпП України, не відповідає вимогам статті 43 Конституції України, якою громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Отже, аналізуючи норми ст.43 Конституції України, ст.ст.42, 184 КЗпП України суд робить висновки, що наказ головного лікаря Радехівської ЦРЛ №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням штату працівників Радехівської ЦРЛ на підставі пункту 1 частини першої ст.40 КзпП України, виданий з порушенням трудового законодавства України.

За правилами ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої ст.40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини другої ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника є однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

19.06.2018 р. інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області праці ОСОБА_9 було проведено інспекційне відвідування відповідача, за результатами інспекційного відвідування було складено Припис про усунення виявлених порушень №ЛВ576/463/АВ-П та зобов`язано відповідача у строк до 29.06.2018р. усунути порушення щодо неправомірного звільнення ОСОБА_1 (а.с.130-133).

Проте відповідач із вказаним приписом не погодився та надав інспектору відповідь про відсутність порушень від 27.06.2018 року (а.с.134-136).

Крім цього судом встановлено, що 29 травня 2018 року наказом №47 від 29 травня 2018 року відповідачем переведено ОСОБА_12 - сестру медичну підліткового кабінету на посаду сестри медичної патронажну з 1.06.2018 року; також звільнено ОСОБА_13 від займаної посади медичної сестри процедурного кабінету поліклініки у зв`язку з виходом на пенсію, проте позивачу такі посади, що відповідали її кваліфікації (а.с.16), запропоновані не були, що підтверджується копіями наказу, із книги наказів за 2018 року, які оглядалися судом (а.с.308-314).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині вивільнення, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, робить висновки про те, що позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства.

У роботодавця не відбулися зміни в організації виробництва і праці, само пособі приведення чисельності штату працівників до затвердженого фонду заробітної плати не може бути єдиною підставою для скорочення чисельності штату працівників комунального підприємства.

Позивачу не було запропоновано всі наявні вакантні посади, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації та не враховано її переважне право на залишення на посаді з врахуванням перебування у позивача на утриманні дитини інваліда.

За правилами ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положеннями статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (інформаційний лист від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12постанова від 23 січня 2012 р. № 6-87 цс 11).

При винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Радехівської центральної районної лікарні» Радехівської районної ради заробітна плата ОСОБА_1 за лютий, березень 2018 року (два останні повні місяці, що передували звільненню) становить 12 909 гривень 20 копійок (а.с.186).

Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом додавання заробітної плати лютий, березень 2018 року та ділення вказаної суми на 41 робочий день (лютий 20, березень 21), що становить 315 гривень.

Позивач звільнена з роботи 7 червня 2018 року.

Розмір втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період з 7 червня 2018 року по 2 жовтня 2020 року включно (день постановлення рішення суду) проводиться з розрахунку: середньоденну заробітну плату необхідно помножити на 581 робочий день (з 7 червня 2018 року по 2 жовтня 2020 року з врахуванням ст.73 КЗпП України), що буде дорівнювати 183 01 (сто вісімдесят три тисячі одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок, які належать для виплати позивачу як втрачений заробіток за час вимушеного прогулу.

З боку позивача не було зловживань при розгляді справи, тому суд прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу звільнення.

Позивачем не подано суду доказів на підтвердження позовних вимог в частині завдання їй моральної шкоди, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Узагальнюючи вищенаведене, суд робить висновки про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141, 258-259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Радехівської центральної районної лікарні №47 від 29.05.2018 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі - на посаді заступника головного лікаря з медсестринства з 7 червня 2018 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Радехівської центральної районної лікарні» Радехівської районної ради (ідентифікаційний код 01998101), місцезнаходження м.Радехів вул.Львівська,8 Львівської області в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 ), яка проживає АДРЕСА_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 7 червня 2018 року до дня винесення судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 183 01 (сто вісімдесят три тисячі одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок (з урахуванням всіх обов`язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати).

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Радехівської центральної районної лікарні» Радехівської районної ради (ідентифікаційний код 01998101), місцезнаходження м.Радехів вул.Львівська,8 Львівської області в користь держави 1830 (одна тисяча вісімсот тридця) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць в розмірі 6454 (шість тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні 60 (шістдесят) копійок підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Радехівський районний суд Львівської області.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 жовтня 2020 року.