Ухвала

26 березня 2020 року

м. Київ

справа № 279/328/19

провадження № 61-4914 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , про розірвання договору побутового підряду та відшкодування майнової (матеріальної) шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати договір побутового підряду від 31 липня 2018 року № 6767, укладений між ним та відповідачем, стягнути майнову шкоду у розмірі 42 000,00 грн, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору ФОП ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 16 робочих днів з моменту підписання договору виготовити та встановити металопластикові вікна та двері. Повна вартість замовлення складає 52 400,00 грн, з перерахуванням авансу в розмірі 19,08 %. На виконання умов договору він сплатив відповідачу кошти у розмірі 42 000,00 грн, однак, після встановлення металопластикових вікон та дверей виявив ряд недоліків, які не можуть бути усунуті без демонтажу металопластикових виробів і їх заміни, тому на підставі частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив розірвати договір побутового підряду та стягнути збитки.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано договір побутового підряду від 31 липня 2018 року № 6767, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . Стягнуто з останньої на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 42 000,00 грн та 8 000,00 грн на відшкодування витрат по сплаті експертизи.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ФОП ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 1 частини шостої та частинидев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Предметом спору у цій справі є вимоги про розірвання договору побутового підряду та стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 42 000,00 грн, що станом на 1 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка 01 січня 2020 року ця сума складає 210 200 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), тому в силу наведених вимог закону ця справа є малозначною.

За змістом підпункту б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщоособа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді справи № 279/5534/18 є необгрунтованими, оскільки з даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні суду знаходиться вказана справа, однак касаційна скарга не містить інформації, які саме обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, можуть бути преюдиційними для справи № 279/5534/18. Разом з тим, заявником не додано до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які вона посилається.

Доводи касаційної скарги фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ФОП ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно роз`яснюємо вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» згідно з яким, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , про розірвання договору побутового підряду та відшкодування майнової (матеріальної) шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара