Провадження № 2/484/443/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОРІОН", про захист прав споживача шляхом визнання несправедливою та недійсною заборгованість за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОРІОН", про захист прав споживача шляхом визнання несправедливою та недійсною заборгованість за кредитним договором в розмірі 834 179,31грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 26 березня 2008 року він придбав квартиру , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року з нього було стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2008 року у розмірі 401 142,47 грн. У 2013 році між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема права вимоги ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») до нього, яке випливає з невиконання останнім кредитного договору від 26 березня 2008 року № 10/24/08-І, а також укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором № 10/24-3/08-І, посвідченим 26 березня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., реєстровий номер 4091. 08 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Оріон» укладено договори про відступлення прав за зазначеними вище кредитним та іпотечним договорами. Позивач зазначає, що 05 грудня 2019 року скориставшись його відсутністю, як власника квартири, представники ТОВ «Фінансова Компанія «Оріон», прибули за місцем знаходження вказаної квартири та, шляхом заміни замків на вхідних дверях, позбавили його можливості користування своєю власністю. Згодом, з реєстру боржників йому стало відомо, що заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Оріон» станом на 08 серпня 2019 року склала 834 179,31 грн., яку він вважає несправедливою та недійсною.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому просив справу розглядати без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 10/24/08-1, відповідно до умов якого Банк відкриває ОСОБА_1 невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію у національній валюті України в межах загальної суми 404 000, 00 грн. (чотириста чотири тисячі гривень), а ОСОБА_1 зобов`язується повернути наданий кредит не пізніше 25 березня 2033 року (включно). З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за зазначеним вище Кредитним договором, між ВАТ «Кредитпромбанк» та позивачем було укладено Договір іпотеки № 10/24-3/08-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано в іпотеку придбане за рахунок кредитних коштів нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 У 2013 році між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема права вимоги ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 08 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Оріон» укладено договори про відступлення прав за зазначеними вище кредитним та іпотечним договорами. Представник відповідача вказує, що ТОВ «ФК «ОРІОН» прийняло від банку, попереднього кредитора, а саме від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», право вимоги до позивача, яке складається з заборгованості останнього за тілом кредиту та процентами 679 951.34 гри., пеня - 129 987,97 грн., штраф - 24 240,00 гри., а загалом - 834 179,31 грн. При цьому, ТОВ «ФК «ОРІОН» взагалі не здійснювало встановлення або нарахування будь-яких штрафних санкцій, інфляційних втрат, інших платежів, не змінювало будь-які умови кредитного договору, зокрема, сукупну вартість кредиту, процентну ставку тощо, а тому позивач фактично оспорює заборгованість, визначену попереднім кредитором, не залучаючи його в якості співвідповідача, не спрямовуючи вимог саме до нього.

Заслухавши думку учасників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10/24/08-І.

Згідно п. 1.1., банк відкрив позивачу невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію у національній валюті України в межах загальної суми 404 000, 00 грн. (чотириста чотири тисячі гривень), а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит не пізніше 25 березня 2033 року (включно).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються на такі цілі: купівлю нерухомості, споживчі цілі, в тому числі, на купівлю двокімнатної квартири, загальної площею - 53,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу № 4085 від 26 березня 2008 року.(а.с.5-10)

Згідно договору купівлі-продажу від 26 березня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрового в реєстрі за № 4085, ОСОБА_1 придбав квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 28 березня 2008 року, номер запису 209 в книзі 641пр-99, номер витягу 18285134.(а.с.12-15)

26 березня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, між ВАТ «Кредитпромбанк» та позивачем було укладено договір іпотеки № 10/24-3/08-І, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрований в реєстрі за № 4090.

Відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_1 було передано в іпотеку придбане ним за рахунок кредитних коштів нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., яка відповідно належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 26 березня 2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4085.(а.с.152-155)

Тобто, предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є спірна квартира, на придбання якої банком надавалися кредитні кошти ОСОБА_1 та яка була придбана останнім за кредитні кошти безпосередньо в дату укладення кредитного договору та договору іпотеки, а саме 26 березня 2008 року, що підтверджується договором купівлі-продажу за № 4085.

В судовому засіданні позивач стверджував, що заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08 серпня 2019 року склала 834 179,31 грн., є несправедливою та недійсною, оскільки відповідач не мав права встановлювати додаткові платежі та нараховувати штрафні санкції. Також, починаючи з 2010 року він частково погашав заборгованість за кредитним договором значними грошовими коштами, які не були враховані відповідачем при визначенні її розміру. Крім того, жодної вимоги, а ні від ВАТ «Кредитпромбанк», а ні від ПАТ «Дельта Банк», а ні від ТОВ ««ФК» Оріон» про заборгованість на суму, яка за станом на 08.08.2019р. становить 834 179 грн. 31 коп. (вісімсот тридцять чотири тисячі сто сімдесят дев`ять) грн. 31 коп. не надіслано на його адресу.

Однак, дане твердження позивача не відповідає дійсності та суперечить вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, в 2013 році між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема, права вимоги ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , яке випливає з невиконання останнім кредитного договору № 10/24/08-І від 26 березня 2008 року і договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 10/24-3/08-І від 26 березня 2008 року.

08 серпня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» (як кредитором та іпотекодержателем на той момент) та ТОВ «ФК «Оріон» було укладено договір № 1665/К купівлі-продажу прав вимоги, зокрема права вимоги до ОСОБА_1 , яке випливає з невиконання останнім кредитного договору № 10/24/08-І від 26 березня 2008 року і договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 10/24-3/08-І від 26 березня 2008 року який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4090.

Згідно п. 1.1. за цим договором в порядку на та умовах , визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема: право вимоги до боржників. Майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до Додатку № 1 відповідач значиться як боржник за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами, сума заборгованості становить 834 179,31 грн. (а.с.157-170).

Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за індексним номером 176786662 від 08 серпня 2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за індексним номером 176785098 від 08 серпня 2019 року вбачається, що 08 серпня 2019 року ТОВ «ФК «Оріон» набуло прав кредитора та іпотекодержателя за кредитним договором та договором іпотеки по відношенню до боржника ОСОБА_1 (а.с.171-174)

Вказані обставини, зокрема, щодо фактів укладення кредитного та іпотечного договорів, фактів переходу права вимоги за ними до ТОВ «ФК «Оріон», позивачем у судовому засіданні не оспорювались.

01 жовтня 2019 року підприємством ТОВ «ФК «ОРІОН», як новим кредитором, у зв`язку з грубими порушеннями взятих ОСОБА_1 на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором, було направлено вимогу за вих. 16-08 від 16 серпня 2019 року про усунення порушень кредитного договору від 26 березня 2008 року за № 10/24/08-І, повернення грошових коштів (сплату заборгованості за тілом кредиту), сплату заборгованості за процентами, комісією та оплату штрафів.

За змістом вказаної вимоги ТОВ «ФК «Оріон», як кредитор та іпотекодержатель, вимагав від позивача усунути відповідні порушення кредитних зобов`язань у тридцятиденний строк з дня вручення такої вимоги. ТОВ «ФК «Оріон» зазначав, що відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 08.08.2019 р., за кредитним договором заборгованість позивача за тілом кредиту та процентами складає 679 951,34 грн., пеня - 129 987,97 грн., штраф - 24 240,00 грн., а загалом - 834 179,31 грн. Крім того, відповідач попередив ОСОБА_1 про те, що ТОВ «ФК «Оріон» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, в порядку встановленому ст. ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», з можливістю прийняття товариством у власність квартири як предмету іпотеки.

Зазначена вище вимога була належним чином вручена ОСОБА_1 02 жовтня 2019 р., про що свідчить проставлений підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» за № 309, чим спростовує твердження позивача стосовно того, що жодної вимоги, а ні від ВАТ «Кредитпромбанк», а ні від ПАТ «Дельта Банк», а ні від ТОВ ««ФК» Оріон» про заборгованість на суму, яка за станом на 08.08.2019р. становить 834 179 грн. 31 коп. (вісімсот тридцять чотири тисячі сто сімдесят дев`ять) грн. 31 коп. не надіслано на його адресу.(а.с. 175-180)

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За приписами ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТОВ ««ФК» Оріон» набуло права грошової вимоги до відповідача.

Також, в судовому засіданні позивач підтвердив, що починаючи з 2014 року він перестав виконувати свої зобов`язання по кредитному договору та погашати заборгованість.

Крім того, зазначений вище договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФК «ОРІОН», ОСОБА_1 не оспорювався, судом недійсним не визнавався, а тому є дійсним.

Тобто, ТОВ «ФК «ОРІОН», у відповідності до вимог чинного законодавства, придбав у ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 10/24/08-І від 26 березня 2008 року і договором іпотеки № 10/24-3/08-І від 26 березня 2008 року та сума заборгованості, на момент придбання, становила 834 179,31 грн. і про сплату саме зазначеної заборгованості ТОВ «ФК «ОРІОН» звернулося до ОСОБА_1 у своїй вимозі, що свідчить про те, що ТОВ «ФК «ОРІОН» взагалі не здійснювало встановлення або нарахування будь-яких штрафних санкцій, інфляційних втрат, інших платежів, не змінювало будь-які умови кредитного договору, зокрема, сукупну вартість кредиту, процентну ставку тощо.

Таким чином, ТОВ «ФК «ОРІОН» своїми діями будь - яким чином не порушувало права ОСОБА_1 в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, яку останній просить визнати несправедливою та недійсною, а тому не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, залучення співвідповідачів судом здійснюються виключно за заявою позивача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову до неналежного відповідача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій)

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, дана правова позиція міститься у пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що позов поданий не до належного відповідача, та у суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів у порядку статті 51 ЦПК України чи заміни процесуального статусу сторін без відповідного клопотання позивача, яке так і не було подане, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ОРІОН» суму судових витрат, за надання професійної правничої допомоги, в орієнтовному розмірі 15 000,00грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016 року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, будь-яких квитанцій або інших документів, які б підтверджували сплату підприємством ТОВ «ФК «ОРІОН» вартості послуг з надання правової допомоги відповідачем не надано, а тому суд вважає, що підстави для задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОРІОН", про захист прав споживача шляхом визнання несправедливою та недійсною заборгованість за кредитним договором відмовити.

Повне судове рішення буде складено 15.10.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОРІОН", , місце знаходження: вулиця Велика Васильківська, 13/1, офіс 417 в м. Києві.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко