Справа № 159/5155/20
Провадження № 2-з/159/29/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

12 жовтня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Ковельагроспецпостач" про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

ТзДВ "Ковельагроспецпостач", діючи через директора товариства ОСОБА_1 та представника адвоката Демчук Н.В., звернулось до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що ТзДВ "Ковельагроспецпостач" у визначений законом строк має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва, вчиненого ОСОБА_2 , а саме - спорудження нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що не була відведена для цієї мети, та без відповідного документа (проекту забудови), який дає право виконувати будівельні роботи, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, з підстав, визначених ст. 376 ЦК України.

Так, відповідно до Договору оренди землі від 28.11.2017 року, між позивачем та Дубівською сільською радою Ковельського району в користування позивача передано земельну ділянку площею 0,2615 га. (кадастровий № :04:002:1166) строком на 49 (сорок дев`ять) років за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 30 вказаного Договору оренди, орендар - позивач має право за письмовою згодою орендодавця зводити жилі, виробничі та інші споруди та будівлі.

У грудні 2017 року вказана земельна ділянка, за згодою орендодавця, шляхом укладення між позивачем та відповідачем Договору суборенди була передана в суборенду відповідачу ОСОБА_2 строком на один рік.

Однак, відповідач шляхом вчинення підробки договору суборенди замінив строк суборенди з одного року на 48 років, про що відомості внесено до ЄРДР та проводиться досудове розслідування за ст. 358 КК України.

На даний час стало відомо, що на вказаній земельній ділянці, що передана в суборенду відповідачу, існують три капітальні споруди нерухомого майна, на які на час початку будівництва у 2013 році відсутні будь-які відповідні документи, які давали право виконувати будівельні роботи (дозвіл на початок будівельних робіт), чи належно затверджений проект. Тобто, наявне нерухоме майно, яке є самочинним будівництвом.

Як про це вказано у п. 30 вказаного вище Договору оренди, питання зведення виробничих та інших споруд та будівель з орендатором-позивачем не було узгоджено.

На даний час відомо, що відповідач має намір узаконити самочинне будівництво цих споруд шляхом звернення до відповідних органів для отримання дозволів та виготовлення проектів під ці будівлі та споруди, з подальшою реєстрацією декларації про готовність об`єкта до експлуатації, права власності, чого позивач, як належний орендар, припинити немає можливості.

Відповідач самочинним будівництвом на орендованій позивачем земельній ділянці, а саме - зведенням споруди та будівлі без належно затвердженого проекту та дозвільної документації, в тому числі без і письмової згоди позивача-орендаря, як про це вказано у п. 30 зазначеного вище Договору оренди, допустив триваюче порушення істотних умов Договору оренди між позивачем та орендодавцем, що зумовило недотримання обов`язків позивача-орендаря перед орендодавцем (Дубівська сільська рада).

Позивачем стверджується, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся, і потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При цьому, на думку позивача, права відповідача щодо розпорядження майном (спорудами) вжиттям таких заходів забезпечення не порушуються, оскільки майно не здано в експлуатацію, не має статусу об`єкту нерухомості, а тому останній має право користуватись та володіти будівельними матеріалами, які були використані при здійсненні самочинного будівництва цих споруд.

За вказаних обставин, позивач просив суд заборонити відповідачу ОСОБА_2 проведення будь-яких будівельних робіт на вказаній земельній ділянці до вирішення справи по суті; заборонити уповноваженим особам відповідних органів та установ реєстрацію декларації про готовність об`єктів до експлуатації та реєстрацію речових прав на вказане самочинно збудоване майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на зазначені вимоги, в судове засідання по розгляду даної заяви учасники справи не викликались.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглядаючи вказану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї заяви, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову чітко визначені вимогами ст. 150 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як стверджується позивачем в заяві, що розглядається судом, у грудні 2017 року вказана вище земельна ділянка, на якій, на думку позивача, має місце самочинне будівництво, за згодою орендодавця (Дубівської сільської ради) була передана відповідачу ОСОБА_2 в суборенду строком на один рік відповідно до Договору суборенди.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, між позивачем та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 судами господарської юрисдикції розглядався господарський спір щодо зазначеного вище Договору суборенди. Така інформація підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 29.01.2020 року та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 року, які розміщені у згаданому вище Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, про що позивач замовчує у своїй заяві про забезпечення позову.

Як стверджується позивачем, зведення Дунайчуком ОС. виробничих чи інших будівель і споруд не було погоджено з орендатором-позивачем.

За таких обставин слід прийти до висновку про те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виник спір з приводу користування земельною ділянкою, яка перебуває в суборенді останнього, який, в свою чергу, є фізичною особою-підприємцем.

Крім цього, не надаючи відповідну правову оцінку договору № 92 купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.202 року, на який покликається позивач в своїй заяві, суд додатково зауважує, що, відповідно до п 1.1. цього договору, у власність ОСОБА_2 передавався майданчик з твердим покриттям саме для здійснення ним підприємницької діяльності.

Згідно вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Позивач, як сторона у справі, є юридичною особою, а питання оренди та суборенди земельної ділянки, на якій, як він стверджує, існує самочинне будівництво, стосується сфери здійснення ним як суб`єктом господарювання своєї господарської діяльності.

Як встановлено судом, відповідач є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність на вказаній вище суборендованій земельній ділянці.

Таким чином, спір виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем з приводу їх господарської діяльності, а тому позов, який позивач планує подати до суду, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відтак такий позов не може бути забезпечений загальним місцевим судом в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин законних підстав для задоволення даної заяви судом не встановлено, що тягне за собою відмову в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Ковельагроспецпостач" про забезпечення позову до подання позовної заяви, - відмовити.

Копію ухвали суду направити позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст ухвали складено та підписано 19 жовтня 2020 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук