Справа № 161/4538/20
Провадження № 2/161/2004/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кушнір Світлана Євгенівна, про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кушнір Світлана Євгенівна, про визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 . Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 . Вказує, що зі слів батька ще за його життя він неодноразово чув, що ним була придбана ще одна квартира по АДРЕСА_3 лютого 2020 року позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_4 придбана 25 березня 2004 року відповідно до договору купівлі-продажу та зареєстрована за ОСОБА_4 , 27 квітня 2004 року. Його батько та ОСОБА_4 з 30 травня 1996 року перебували у шлюбі, отже, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому його батьку належить Ѕ квартири АДРЕСА_4 та входить до спадщини, яка залишилась після його смерті. Постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу від 07.02.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Вказує, що спадкоємцями першої черги за законом, окрім нього, є ще два сини батька - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_4 .

Враховуючи вищенаведене, просить визнати за ними право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4 .

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Також, надав заяви відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання позову.

Від представник третьої особи Кушнір С.Є. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Луцьким міським відділом ЗАГСу Волинської області від 11.09.1979 року позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 (а.с. 7).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2020 року виданої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кушнір С.Є. відмовлено ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4 , оскільки за спадкодавцем право власності на вказану квартиру не зареєстроване та відсутні документи, що посвідчують право власності на вищевказане спадкове майно (а.с. 11).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_4 на формі приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2004 року (а.с. 9,10).

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 30 травня 1996 року перебували у шлюбі, який зареєстрований Луцьким відділом ЗАГСу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами по справі, спірна квартира АДРЕСА_4 була придбана ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 , тобто є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності на спірну квартиру належала Ѕ частка.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідачі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 , відповідно як син спадкодавця. Також спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 входить Ѕ частка спірної квартири АДРЕСА_4 та єдиними спадкоємцями є сторони по справі в рівних частках. Тобто частка позивача у спадковому майні, що складається з спірної квартири становить 1/8 частину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/8 частини квартири АДРЕСА_4 , в позасудовому порядку.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку квартири після смерті батька, суд враховуючи позицію відповідачів, які не висловили жодних заперечень щодо визнання права власності за позивачем, а також визнали позов повністю та беззастережно у судовом засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на 1/8 частину спірної квартири ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 08 квітня 2020 року №6

Враховуючи ту обставину, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 420,40 грн.

Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне вказати в резолютивній частині рішення відомості щодо знаходження оригіналу квитанції від 08 квітня 2020 року №6 в матеріалах цивільної справи № 161/4538/20.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 175, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 346,1216,1217,1222, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору згідно квитанції від 08 квітня 2020 року №6, що становить 420 гривень 40 копійок. Оригінал цієї квитанції залишити в матеріалах цивільної справи Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/4538/20.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_5 ; місце реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 ; місце проживання: АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_8 );

Відповідач: ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_6 ; паспорт серії НОМЕР_5 ).

Третя особа: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кушнір Світлана Євгенівна ( адреса робочого місця: м. Луцьк, пр-т. Молоді, 14).

Дата складання повного тексту рішення 13 жовтня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк