Справа № 2-396/06
Провадження № 22-ц/801/1792/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 рокуСправа № 2-396/06м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року, постановлену суддею Крижопільського районного суду Вінницької області Вінницької області Зарічанським В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 році ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко М.Д., в якій просила визнати протиправним повідомлення «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання»; протиправною бездіяльність в частині не прийняття постанови про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження та просила зобов`язати державного виконавця винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму стягнення аліментів. На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

15.11.2007 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Галілейською А.В. було відкрито виконавче провадження.

В подальшому державним виконавцем 08.02.2008 надіслано на адресу ОСОБА_1 довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

З вказаного часу жодних документів та повідомлень про хід виконавчого провадження на адресу стягувача не надходило.

В зв`язку з відсутністю сплати аліментів заявник в 2019 році неодноразово звергалась до Шевченківського ДВС, зокрема по питаннях: притягнення Боржника до відповідальності за ухилення від сплати аліментів; надання інформації про заборгованість зі сплати аліментів; надання інформації про розрахунок аліментів; про надання інформації про вжиті державним виконавцем заходи.

На що отримала дві відповіді від 03.04.2019 та 12.06.2019 аналогічного змісту, де зазначалось, що виконавчий документ по справі №2-369/06 зареєстрований в системі АСВП в 2007 році та перебуває в стані «помилковий». Журнали реєстрації виконавчих проваджень за 2007-2014 роки знищені за закінченням терміну зберігання.

На вимоги ОСОБА_1 , щодо відновлення втраченого виконавчого провадження ВП №5348922 (заява від 23.04.2019 року) їй було повідомлено, що Шевченківським ДВС буде направлено заяву про видачу дублікату виконавчого листа після сплати судового збору Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві.

05.12.2019 Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області було видано дублікат виконавчого листа по даній справі.

В квітні 2020 року ОСОБА_1 отримала повідомлення від державного виконавця Шевченківського РВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойко М.Д. «Про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання». Повертаючи виконавчий документ , державний виконавець послався на відсутність заяви про примусове виконання рішення.

ОСОБА_1 вважає вказане повідомлення незаконним, так як подаючи заяву про примусове виконання рішення суду в загальному порядку призведе до не нарахування заборгованості по аліментах за період від відкриття виконавчого провадження , а саме з 15.11.2007 по даний час і неотримання нею такої заборгованості.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із скаргою.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року скаргу задоволено.

Не погодившись з такою ухвалою Шевченківський РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені вимог скарги.

В свою чергу від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від боржника ОСОБА_2 не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 05.07.2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму стягнення аліментів.

Постановою старшого державного виконавця від 15.11.2007 Галілейською А.В. було відкрито виконавче провадження ВП №5348922 (а.с.8).

В подальшому 08.02.2008 державним виконавцем було надіслано на адресу ОСОБА_1 довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 14.06.2006 01.02.2008 (а.с. 9).

Стягувач в 2019 році неодноразово зверталась із заявами до Шевченківського ДВС, зокрема по питаннях: притягнення боржника до відповідальності за ухилення від сплати аліментів; надання інформації про заборгованість зі сплати аліментів; надання інформації про розрахунок аліментів; про надання інформації про вжиті державним виконавцем заходи (а.с. 10-13).

03.04.2019 та 12.06.2019 ОСОБА_1 отримала відповідь, в яких зазначено, що виконавчий документ по справі №2-369/06 зареєстрований в системі АСВП в 2007 році та перебуває в стані «помилковий». Журнали реєстрації виконавчих проваджень за 2007-2014 роки знищені за закінченням терміну зберігання (а.с. 13-14).

05.12.2019 ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області на підставі заяви старшого державного виконавця Шевченківського районного віділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві видано дублікат виконавчого листа (а.с. 38-40).

11.03.2020 старшим державним виконавцем Бойко М.Д. на адресу стягувача було надіслано повідомлення «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання», в зв`язку з відсутністю заяви стягувача про примусове виконання рішення (а.с. 43-44).

У повідомлені було зазначено, що стягувач має право подати повторно виконавчий документ із заявою про його виконання.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем повідомлення «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» винесене з порушенням норм ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» та не було вчасно направлено заявнику.

При цьому, задовольняючи інші вимоги скарги, суд взагалі не мотивував, з яких міркувань він виходив, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 і які норми Закону було порушено державним виконавцем Бойко М.Д.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Обґрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця, ОСОБА_1 зазначала, що вказане повідомлення про повернення виконавчого документа без до виконання, є незаконним, так як подання окремої заяви про примусове виконання рішення суду в загальному порядку призведе до не нарахування ДВС заборгованості по аліментах за період від відкриття виконавчого провадження з 15.11.2007 по даний час, при цьому вона не отримає належну по законом суму.

Згідно з п.6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Вимогами ст. 194 СК України встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Тобто, враховуючи вказані норми заявник має право повторно подати виконавчий документ із заявою на виконання, в якій зазначити період з якого не сплачуються аліменти. Також в заяві може надати інформацію, яке має істотне значення для виконання, а саме реквізити для зарахування коштів, контактні дані свої/боржника.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень до заяви про відновлення втраченого виконавчого провадження чи його матеріалів можуть долучатись документи або їх копії, що збереглися у сторони виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи ДВС було втрачено виконавче провадження разом із дублікатом виконавчого листа, а журнали реєстрації виконавчих проваджень за 2007-2014 роки знищені за закінченням терміну зберігання.

Дана обставина державним виконавцем не заперечується.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції задовольняючи скаргу, взагалі не мотивував свій висновок з яких міркувань він виходив, зобов`язуючи державного виконавця винести постанову про відновлення провадження. Судом не зазначено, яким чином і якими діями чи бездіяльністю державного виконавця Бойко М.Д. порушено права ОСОБА_1 .

Також судом не було враховано ті обставини, що виконавче провадження було втрачено, так як з 2008 року було проведено кілька реорганізацій відділу та державний виконавець Галілейська А.В., на виконанні у якою був виконавчий лист, не працює у відділі понад 10 років.

Слід зазначити, що відновити виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у попередньому відділі ДВС у 2007-2008 роках не є юридично можливим.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, майно боржника та його місцезнаходження тощо). Також стягувач по виконавчому документу про стягнення аліментів має право зазначити про наявність/відсутність заборгованості зі сплати аліментів (у разі наявності зазначається з якого періоду виникла заборгованість). Стягувач має право повторно подати виконавчий документ із заявою на виконання.

На що суд першої інстанції не звернув увагу і не дав цій обставині належної правової оцінки.

На переконання апеляційної інстанції повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання було здійснено державним виконавцем Бойко М.Д. у відповідності до вимог чинного законодавства - п.6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень і не порушує прав стягувача.

Обставини, які б вказували на порушення Закону державним виконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу матеріали справи не містять, що вказує на відсутність порушеного права скаржника.

Враховуючи викладені обставини, Вінницький апеляційний суд вважає, що державним виконавцем Бойко М.Д. не порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» при винесені повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та не порушено право заявника, оскільки державним виконавцем було роз`яснено і процедуру стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а саме відкриття нового провадження, тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

Відтак вимоги скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.4 ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що ухвала залишатися в силі не може, оскільки постановлена судом з порушенням норм процесуального та неправним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі з постановленням нової про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року-скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Марії Дмитрівни -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета