Справа № 468/878/19-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

07.04.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області про визнаня протиправною відмови в укладенні договору оренди земельної ділянки та зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області про визнаня протиправною відмови в укладенні договору оренди земельної ділянки та зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначила, що розпорядженням Баштанської райдержадміністрації від 17.12.2012 року за № 830-р їй надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0340 площею 0,7721 га пасовищ сінокосіння та випасання худоби терміном на 49 років із земель державної власності в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. В травні 2017 року позивач звернулась до Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області (як розпорядника земель державної власності) з документами по питанню укладення договору оренди вказаної земельної ділянки. Останнім було повідомлено позивачу про необхідність доопрацювання документів, необхідних для укладення договору. Після проведення заходів щодо усунення недоліків, позивач в травні 2018 року повторно звернулася до відповідача з приводу укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідачем було відмовлено в укладенні договору оренди земельної ділянки з посиланням на те, що Головне управління Держеокадастру у Миколаївській області є розпорядником лише земель сільськогосподарського призначення державної власності, а земельна ділянка, яка має бути передана в оренду, відноситься до земель водного фонду.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в укладені договору оренди земельної ділянки неправомірними, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Про причини неявки суд не повідомили.

Від відповідача надійшов відзив на позов, яким останній заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що вище вказана земельна ділянка, відносно якої позивачем виготовлено проект землеустрою щодо відведеня земельної ділянки в оренду та відносно якої останнім подавалась до управління пропозиція укласти договір оренди, розташована в межах прибережної захисної смуги ставку, а тому відповідно до положень ст. 58 ЗК України відноситься до земель водного фонду. В свою чергу відповідно до вимог ч.4 ст. 122 ЗК України до повноважень Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування сільськогосподарського призначення державної власності. Вважають позовні вимоги позивача необгрунтованими, а дії управління щодо відмови в укладенні договору оренди земельної діляник правомірними, оскільки укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду виходить за межі повноважень Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію розпоряджень Баштанської районної державної адміністрації від 10.10.2012 року за №633-р, від 17.12.2012 року за №830-р; копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років громадянці ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності не наданих у власність або постійне користування. в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області; копію повідомлень Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області від 23.05.2017 року за №Б-4172/6-17-СГ та 18.05.2018 року за №Б-4191/0-2826/0/20-18-С; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.03.2018 року; копію рішення Баштанської районної ради Миколаївської області від 21.12.2017 року за №19; копію технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки; копію повідомлення відділу у Баштанському районі Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області від 16.08.2019 року за №895/404-19; викопіювання з картографічного матеріалу; викопіювання з картограми агровиробничих груп грунтів; повідомлення ДП "Миколаївський науковово-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 16.08.2019 року за № 01-13/470), суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і необхідність відмови в задоволенні позову.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Судом встановлено, що розпорядження Баштанської районної державної адміністрації від 10.10.2012 року за №633-р. позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років загальною площею 0,7721 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності не наданих у власність або постійне користування, в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (а.с.6). На підставі даного розпорядження приватним підприємцем ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років громадянці ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності на наданих у власність або постійне користування, в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (а.с.8-25), при цьому з наявного в проекті землеустрою кадастрового плану (а.с.21) та плану до договору оренди земельної ділянки (а.с.22) вбачається, що вказаній земельній ділянці площею 0,7721 га приєсвоєно кадастровий номер :02:000:0322. Розпорядженням Баштанської районної державної адміністрації від 17.12.2012 року за №830-р було затверджено вище вказаний проект землеустрою та вирішено про надання позивачу ОСОБА_1 в оренду для сінокосіння та випасання худоби терміном на 49 років земельну ділянку із із земель державної власності, не наданих у власність або користування в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області загальною площею 0,7721 га - пасовище з кадастровим номером :02:000:0322.

Відповідно до статті 84 ЗК України (в редакції, яка діала на час виникнення правовідносин) право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, і районних державних адміністрацій.

Згідно зі статтею 17 ЗК України (в редакції, яка діала на час виникнення правовідносин) розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання їх у користування, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до статті 116 ЗК України є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону.

Статтею 124 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таке положення узгоджується з вимогами статті 16 Закону України "Про оренду землі", згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК, або за результатами аукціону.

Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов`язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тобто, реалізація права на укладення довору оренди земельної ділянки державної форми власності можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Згідно ч.4 ст. 122 ЗК України (в редакції діючій на теперіщній час) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач обгрунтовуючи свої вимоги, просить суд зобов`язати Головне управління Держеокадастру у Миколаївській області укласти з нею договір оренди земельної ділянки площею 0,7721 га з кадастровим номером :02:000:0340 (на підтвердження існування земельної ділянки з вказаним кадастровим номером надавши копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.03.2018 року; копію рішення Баштанської районної ради Миколаївської області від 21.12.2017 року за №19 про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки; копію технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.28-39)).

Разом з тим, з розпорядження Баштанської районної державної адміністрації від 17.12.2012 року за №830-р вбачається, що позивачу ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0322, тобто іншим кадастровим номером, а ніж заявленим позивачем (при цьому суд здійснює розгляд в межах заявлених позовних вимог).

Відомостей, що кадастрові номера :02:000:0340 та :02:000:0322 є ідентичними та ідентифікують одну і ту ж саму земельну ділянку, матеріали справи не містять. До того ж слід зазначити, що згідно ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Наведене вказує на те, що тотожність даних кадастрових номерів виключається, при цьому матеріали справи підтверджують факт існування (проведення державної реєстрації) земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0340 (зокрема Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - а.с.28-30) та лише затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки з присвоїним їй кадастровим номером :02:000:0322.

Таким чином, відсутність рішення уповноваженого органу державної влади про надання позивачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0340, тобто волевиявлення орендодавця на виникнення орендних земельних правовідносин, виключає можливість передачі цієї земельної ділянки в користування (оренду) позивачу шляхом укладення з ним відповідного договору оренди (відсутність у відповідача обов`язку укласти договір оренди земельної ділянки).

Відповіднодо вимог ч.4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо укладання з позивачем договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0340 площею 0,7721 га, а відтак дії останнього щодо відмови укладання такого договору є правомірними.

Крім того, на думку суду, є слушними доводи відповідача з приводу того, укладення такого договору виходить за межі його повноважень, оскільки Головне управління Держеокадастру у Миколаївській області є розпорядником лише земель сільськогосподарського призначення державної власності, а земельна ділянка, яка має бути передана в оренду, відноситься до земель водного фонду.

З п.14 наявного в матеріалах справи висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,7721 га в оренду на 49 років (а.с.15), вбачається, що вказана земельна ділянка розташована в прибережній захисній смузі ставка.

Згідно ч.1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, серед яких:а) землі сільськогосподарського призначення; є) землі водного фонду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті, серед іншого: прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів.

З огляду на викладене вбачається, що вище вказана земельна ділянка має ознаки земельної ділянки віднесеної до земель водного фонду.

В силу вимог ч.2 ст. 84 ЗК України (в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача по питанню укладення договору оренди земельної ділянки) право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

В свою чергу ч.4 ст. 122 ЗК України (в редакції станом на момент звернення позивача до відповідача по питанню укладення договору оренди земельної ділянки) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що до повноважень Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) та його територіальних органів відноситься лише передача в користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Зважаючи, що спірна земельна ділянка в силу вимог ст.ст. 58,60 ЗК України фактично відноситься до земель водного фонду, укладення договору щодо її оренди не відноситься до повноважень відповідача, а відтак дії останнього щодо відмови в укладенні такої угоди є правомірними.

Доводи позивача з приводу того, що віднесення земельної ділянки до земель водного фонду не відповідає технічній документації та іншій документації на землю, суд відхиляє та не бере їх до уваги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташована навколо водойми (ставка). З вище наведеного висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області (а.с.15), вбачається, що вказана земельна ділянка розташована в прибережній захисній смузі ставка. Віднесення проектантом спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення не спростовує факту фактичного зайняття даною земельною ділянкою прибережної захисної смуги вздовж ставка, при цьому враховуючи, що існування прибережних захисних смуг та їх розміри встановленні законом, зокрема положеннями ст.ст. 58,60 ЗК України та ст. 88 Водного кодексу України (а не висновками проектантів земельних ділянок).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 81,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держеокадастру у Миколаївській області про визнаня протиправною відмови в укладенні договору оренди земельної ділянки та зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Держеокадастру у Миколаївській області (місцезнаходження: пр. Миру 34, м. Миколаїв, ).

Повне судове рішення складене 13 квітня 2020 року.

СУДДЯ: