Справа №:2-151/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання правочину нечинним.

25 січня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу допустити процесуальне правонаступництво позивача по первісному позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

22 березня 2018 року Апеляційним судом міста Києва винесено постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . Ухвалу Дніпровського районного суду мста Києва від 25 січня 2018 року залишено без змін.

04 травня 2020 року Верховим Судом винесено постанову про залишення без задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Ухвалу Дніпровського районного суду мста Києва від 25 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2018 року - залишено без змін.

Поновлено дію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2018 року.

22 травня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

24 вересня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», в особі представника - адвоката Є.Дейко, про заміну сторони цивільного процесу, подана через канцелярію суду 24 вересня 2020 року за вх.№59787.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гуцол Р.В. в судовому засіданні подав заяву про залишення без розгляду первісного позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з повторно неявкою представника позивача та відсутності доказів, які б свідчили про поважність причин неявка представника в судові засідання.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заяву про залишення без розгляду первісного позову.

Вислухавши думку учасників справи, оцінивши наведені представником відповідача підстави для залишення без розгляду первісного позову, суд приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до статті 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язані, а також в інших випадках замін особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Судом встановлено, 25 січня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу допустити процесуальне правонаступництво позивача по первісному позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Учасники цивільного процесу скористались правом оскаржити ухвалу суду щодо процесуального правонаступництва, що слугувало підставою для зупинення провадження у цивільній справі до розгляду апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду.

22 травня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2020 року.

16 липня 2020 року, 24 вересня 2020 року, 15 жовтня 2020 року уповноважений представник позивача по первісному позову ПАТ «Дельта Банк», будучи обізнаними про вирішення судом питання процесуального правонаступництва, в судові засідання не з`явився, не висловив свою позицію щодо предмету позову, з іншими заявами (клопотаннями) до суду не звертався, доказів, які мали підтвердити поважні причини неявки представника позивача в судові засідання суду надано не було, в той же час проведення судового розгляду справи без участі позивача суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки позивач протягом усього часу розгляду справи має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, досягнути примирення, розпоряджаючись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а суд при здійсненні правосуддя має сприяти як всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, так і здійсненню сторонами їх прав.

За таких обставин, суд, з врахуванням статями 13, 44 ЦПК України, вважає за необхідне зазначити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Принципи цивільного процесу - змагальність та диспозитивність надають кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п.3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

ВС роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд зауважив, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (постанова від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 Цивільного процесуального кодексу одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі №924/369/19 Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки викладене свідчить про втрату правонаступником позивача заінтересованості у вирішенні даного спору, незважаючи на тривалий час перебування справи на розгляді в суді, у судове засідання повторно не прибув, що свідчить про спрямованість дій позивача на затягування розгляду справи, а відтак з метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення зловживання процесуальними правами сторін, позов слід залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Як передбачено п. 4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 55, 131, 223, 257, 258, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - залишити без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я: