Справа № 298/245/20
Номер провадження 2/298/142/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Лютянської М.С.,

при секретарі судового засідання Брітовій Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний, цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння грошові кошти у розмірі 75650,00 грн, а також судового збору в розмірі 840,80 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.07.2019 року (3500 грн.), 29.07.2019 (3300 грн.), 09.08.2019 (68850 грн.) ОСОБА_2 помилково сплатив кошти в розмірі 75650 грн. на рахунок фізичної особи відповідача по справі ОСОБА_3 , що підтверджується касовими чеками ПриватБанк.

У відповідача відсутні правові підстави заволодіння зазначеними коштами, так як ці кошти повинні були бути перераховані на рахунок СПД ОСОБА_4 згідно договорів від 02 липня 2019 року та 15 липня 2019 року, жодних договорів між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не укладались, жодних послуг Відповідач Позивачу не надавала. Більш того, Відповідач не має реєстрації, як ФОП і не є працівником компанії, яка б могла надати послуги Позивачу. Також просить врахувати, що Відповідач отримала кошти, як фізична особа без будь-якого договору.

ОСОБА_2 уклав угоду із компанією Space.in.point. ОСОБА_2 є громадянином Ізраїлю. Нажаль його ввели в оману, а саме уклали договір із СПД ОСОБА_4 (це і є Space.in.point.), а потім на прохання продублювати реквізити для оплати в електронній формі направили в смс реквізити Відповідача ОСОБА_3 .

У зв`язку із тим, що СДЦ ОСОБА_4 свої послуги не надала позивач звернувся до адвоката за консультацією. В процесі вивчення документів стало відомо, що звертатися до суду до СПД ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки вона не отримували кошти і підстав для судового спору фактично немає. А за квитанціями з банку стало відомо, що всі кошти було направлено Відповідачу. Юридичного зв`язку між СПД ОСОБА_4 і відповідачем не встановлено. Також просив врахувати, що ОСОБА_3 не є ФОП, не є засновником ТОВ і на сьогодні офіційно є безробітною. Позивач посилаючись на зазначені обставини та, те що ОСОБА_3 - отримала кошти безпідставно у зв`язку із чим просять їх повернути, а також судовий збір сплачений ним при поданні позову.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити.

Відповідач будучи повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання з невідомих суду причин не з`явилася і від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26.07.2019 року о 17.30 год. в сумі 3500 грн., 29.07.2019 о 17.42 год. в сумі 3300 грн., та 09.08.2019 об 11.04 (68850 грн.) ОСОБА_2 перерахував на ім`я ОСОБА_3 кошти в розмірі 75650 грн. із зазначенням призначення платежу: « ОСОБА_3 . Перевод на карту ПриватБанка», що підтверджується квитанціями «Приват Банк» від 26.07.2019 № НОМЕР_1 , 29.07.2019 № НОМЕР_2 , 09.08.2019 № НОМЕР_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він ОСОБА_2 уклав угоду із компанією Space.in.point, які додав до позовної заяви (Договір № 15071901 від 15.07.2019 ротку та Договору № 02071901 від 02.07.2019 року). ОСОБА_2 є громадянином Ізраїлю, його ввели в оману, а саме уклав договір із СПД ОСОБА_4 (це і є Space.in.point.), а потім на прохання продублювати реквізити для оплати в електронній формі направили в смс реквізити Відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як зазначав Верховний Суд, норми ст. ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.).

Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Узагальнюючи викладене, можна вважати, що норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Так, відповідно до пункту 2.2. розділу 2 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01 червня 2011 року №174, банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки банку (філії, відділення), у тому числі на погашення кредиту, інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказ без відкриття рахунку.

Судом встановлено, що між сторонами спору не існує жодних правовідносин, у відповідача відсутні правові підстави для отримання грошових коштів позивача.

Згідно пункту 1.24 статті Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

При цьому помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

У відповідності до пункту 1.23 статті Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» отримувачем є особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Разом з тим, неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Таким чином, обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано доказів того, що останній звернувся до відділення банку з заявою про відкликання переказу, або мав намір здійснити зворотню операцію, щодо повернення коштів відповідачу.

Крім того, суд враховує ту обставину, що позивачем з моменту здійснення переказів з 26, 27 липня, 9 серпня 2019 року і до пред`явлення даного позову до суду, не здійснено жодних дій, щодо повідомлення відповідача або установи банку про здійснення переказу коштів неналежному отримувачу.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, підтверджень того, що позивача ввели в оману і надали реквізити ОСОБА_3 суду не надано як доказ роздруківки тексту SМS - повідомлення, не має також підтвердження, що відповідач не є ФОП, не є працівником компанії та офіційно є безробітною.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,263,264,265 ЦПК України, ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові, поданому представником позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні - в той же строк з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження - після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуюча: Лютянська М.С.