Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 390/1635/15-ц

провадження № 61-45215св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування спадщини за законом.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт на її користь. Проте, відповідач, який є сином ОСОБА_4 претендує на обов`язкову частку у спадщині у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_4 через стан здоров`я та похилий вік знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, проте відповідач ухилявся від надання батьку допомоги, ОСОБА_1 просила на підставі вимог статті 1224 ЦК України усунути ОСОБА_2 від права на спадкування обов`язкової частки у спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування обов`язкової частки після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкодавець ОСОБА_4 потребував стороннього догляду і допомоги через похилий вік, тяжкі хвороби та безпорадний стан, а відповідач ухилявся від надання такої допомоги, що в силу вимог статті 1224 ЦК України є підставою для усунення його від права на спадкування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не було доведено, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання батька ОСОБА_4 . Відповідно до статті 1241 ЦК України відповідач має право на обов`язкову частку незалежно від змісту заповіту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги письмові докази та покази свідків, якими підтверджено факт знаходження спадкодавця у безпорадному стані та потребування ним постійної турботи, стороннього догляду та матеріальної допомоги, яку відповідач останньому не надавав, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 12 листопада 2018 року відзиві, ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що відповідач досягши пенсійного віку в силу вимог статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, підстави для усунення його від права на спадкування відсутні. Касаційна скарга позивача є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам справи, не базується на законі, законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції не спростовує.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_3 , здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 26 жовтня 2004 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів своїй доньці позивачу у справі ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 , син померлого ОСОБА_4 , також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті батька досяг пенсійного віку, а тому відповідно до вимог статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

ОСОБА_4 у 2003 році у віці 75 років вдруге переніс гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт), 01 січня 2015 року потрапив до реанімаційного відділення Кіровоградської центральної районної лікарні.

Згідно довідки, виданої Кіровоградською центральною районною лікарнею 04 серпня 2015 року, ОСОБА_4 потребував постійної сторонньої допомоги через похилий вік та безпорадний стан.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Обознівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 03 серпня 2015 року за № 770, ОСОБА_4 проживав до дня смерті з дочкою ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 . Поховання ОСОБА_4 провела ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Обознівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року, ОСОБА_2 приймав участь у похованні батька - ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно із частиною третьою статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вимоги про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлено особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що відповідач має право прийняти обов`язкову частку спадщини, що передбачена статтею 1241 ЦК України (обов`язкова частка) як непрацездатна дитина спадкодавця, оскільки він є пенсіонером, а позивач ОСОБА_1 не довела обставин для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на які посилалася як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 умисно ухилявся від надання допомоги батькові, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані та потребував такої допомоги, унаслідок чого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи щодо потребування спадкодавцем через безпорадний стан сторонньої допомоги, яку відповідач не надавав, на які позивач посилається у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші аргументи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Постанова Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2018 року відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко