ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/2703/19

провадження № 22-ц/4809/1024/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2020, суддя Драний В.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олени Валеріївни про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко Олени Валеріївни про визнання недійсним договору довічного утримання.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після смерті якого із заявою про прийняття спадщини звернулися позивач та ОСОБА_5 .

Зазначив, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за час шлюбу набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 . При цьому, власником вказаного будинку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності значиться ОСОБА_6 .

Згідно будинкової книги за цією адресою була зареєстрована непрацездатна за віком дружина ОСОБА_4 ОСОБА_6 , яка 28.05.2001 року склала заповіт.

17.01.2012 року вона подала нотаріусу заяву про скасування заповіту, яка була посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. лише 17.01.2013 року.

Вважає, що дана заява була зареєстрована у державному реєстрі нотаріусом з порушенням вимог ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Скасування заповіту одним із подружжя, коли ним було заповідано майно, що перебуває у спільній сумісній власності, тобто без виділу частки кожного, не може бути зареєстрованим.

Право на прийняття спадщини після смерті батька позивача ОСОБА_4 було порушено ОСОБА_6 та Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою.

Просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , зареєстрований в реєстрі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 159271381 від 13.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд ухвалив рішення без його участі та без його особисто підписаного клопотання про розгляд справи без участі. Крім того, суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивач повторно не з`явився в судове засідання. Крім того, договір довічного утримання від 12.08.2016 укладений за відсутності його згоди, як спадкоємця який прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.06.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.06.2020 справу призначено до розгляду на 27.08.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці справа розгляд справи відкладено на 08.10.2020

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 23.12.2009 року право власності на будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2009 року, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради (а.с. 7-9).

12.08.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 531.

Згідно умов цього договору ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_3 отримав у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_6 (а.с. 49-51).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.03.2019 року № 159271381 ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання № 530 від 12.08.2016 року.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК України). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Момент виникнення прав та обов`язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає i право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК України). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України). Так, в ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів, що підтверджували б той факт що вказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також інших доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з неявкою позивача повторно у судове засідання не знайшло свого підтвердження, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідно до ч.5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

В матеріалах справи знаходиться клопотання направлене від імені позивача про розгляд справи 23.05.2019 без його участі, просить призначити справу до розгляду по суті заявлених вимог, а також просить задовольнити позовні вимоги по справі №405/2003/ в повному обсязі.

Зазначена заява надійшла на електрону адресу Ленінського районного суду м. Кіровограда 23.05.2019 р. вх..№2187.

Належні та допустимі докази на підтвердження, що зазначене клопотання позивачем не направлялось на адресу суду першої інстанції, в матеріалах справи відсутні.

Розгляд справи судом відкладено на 01.06.2019 року за заявою представника відповідача по справі.

В подальшому суд першої інстанції при розгляді справи, керувався нормами процесуального права і підстав для залишення позову без розгляду не вбачав.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для залишення позову без розгляду - відсутні.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 не мала права укладати договір довічного утримання з ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2009 року право власності на будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2009 року, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради (а.с. 7-9).

12.08.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 531.

Згідно умов цього договору ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_3 отримав у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_6 (а.с. 49-51).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.03.2019 року № 159271381 ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання № 530 від 12.08.2016 року.

Належні та допустимі докази, на підтвердження, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом спадщини, або перебуває у спільній сумісній власності певних осіб в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК України). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Момент виникнення прав та обов`язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає i право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК України).

Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Договір довічного утримання є правочином, тому його чинність пов`язується з вимогами, встановленими для чинності будь-якого правочину (ст. 203 ЦК України). Так, в ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції встановив дійсні обставини по справі, при розгляді справи керувався нормами матеріального які регулюють спірні правовідносини і обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2020, залишити без змін.

Повний текст виготовлено 16.10.2020.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: