КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/3077/19

22 жовтня2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дутчака І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на дитину.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 07 березня 2003 року по 12 вересня 2007 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі , від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 грудня 2006 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дочки в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року із ОСОБА_2 на її користь було стягнуто додаткові витрати на дитину-інваліда ОСОБА_3 у розмірі 1000,00 грн. до досягнення дочкою 16 років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з часу ухвалення вказаних вище рішень, ОСОБА_2 від сплати аліментів ухилявся, платив їх у різний проміжок часу, різними частинами та періодично. Їхня дочка до досягнення нею повноліття є інвалідом-дитинства, рішення суду про сплату додаткових витрат на дитину у розмірі 1000,00 грн., відповідач добровільно не виконував, хоча вона неодноразово зверталася до нього в телефонному режимі та листами, однак її звернення залишилися без реагування. Починаючи з листопада 2017 року відповідач майже втричі зменшив розмір аліментів, які він сплачує на утримання доньки - із 1643,00 грн. до 644,00 грн.

Вказувала, що їх з відповідачем донька потребує більш значних витрат на її утримання, тому вона просить збільшити розмір аліментів на дитину та стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, так як доходи відповідача, які є мінливими, він приховує, щоб не платити аліменти.

З приводу додаткових витрат на дитину зазначала, що у неї постійно виникають значні витрати на дочку, яка потребує постійних витрат на навчання і розвиток, придбання їжі, одягу, витрат на засоби особистої гігієни. Оскільки дочка потребувала індивідуального способу навчання, між нею і Броварською загальноосвітньою школою І-III ступенів № 9 був укладений договір про надання освітніх послуг дитині цим навчальним закладом, за що вона сплатила 12500,00 грн. Також дочкою було укладено договір про навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання в групі за професією "Перукар", за що нею сплачено 5200,00 грн. за весь курс навчання дитини.

Також вказувала, що для дочки вона придбала мобільний телефон, планшет, додаткову батарею для мобільного телефону, картки пам`яті, побутову техніку для особистого користування: епілятор і фен, набір для роботи перукарем та змітку для шиї, принтер, всього загальною вартістю 40927 грн. 36 коп., тому 1/2 частка цих понесених нею додаткових витрат у розмірі 20463,68 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, просила суд:

збільшити розмір аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на навчання і розвиток дочки в розмірі 20463,68 грн. від загальної суми 40927,36 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8850,00 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині у задоволені позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду та досягнення дитиною повноліття, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат у розмірі 20463 грн. 68 коп. і в частині встановленого факту проживання доньки із співмешканцем та знаходження на його утриманні та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів з огляду на те, що її дочка на момент ухвалення рішення вже була повнолітньою є помилковим, оскільки на момент подачі позову в травні 2019 року її дочка ще була неповнолітня, тому вона має право на збільшення аліментів з моменту звернення до суду та досягнення дитиною повноліття.

Крім того, судом першої інстанції при постановленні ухвали про відкриття провадження у даній справі ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження. За правилами ст. 275 ЦПК України суд першої інстанції повинен був розглянути позов не більше ніж на протязі двох місяців, проте справу розглядав цілий рік.

Також в оскаржуваному рішення зазначено, що на день подачі до суду цього позову її донька начебто проживала окремо від неї та перебувала на утриманні цивільного чоловіка та що цей факт підтверджується поданням Броварського навчально-виховного об`єднання від 22 грудня 2018 року та актом обстеження житлово-побутових умов від 09 січня 2019 року.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності, оскільки вказаний позов вона подала до суду в травні 2019 року, а не в грудні 2018 року чи січні 2019 року якими датовано акт обстеження житлово-побутових умов та подання. Крім цього акт та подання складалось саме за її зверненням до вказаних органів. Зверталася вона тому, що дійсно в 2018 році донька пішла з дому та незначний час перебувала у свого хлопця, але їй було тоді 17 років, тому вона й зверталася щоб на неї якось вплинули. Хоч донька тимчасово перебувала у свого знайомого, але вона була та перебуває саме на її утриманні, та на час звернення до суду вона не проживала у свого знайомого. Тому факт який визнав суд встановленим не відповідає дійсності, а є лише припущенням суду першої інстанції, тому вважала, що ці обставини слід виключити з рішення суду як такі що не встановлені та не доведені.

Зазначила, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про невіднесення до додаткових витрат на дитину придбані нею телефон, планшет, додаткову батарею, картки пам`яті, фен, епілятор, набір для роботи перукарем, смітки для шиї, принтер для навчання доньки, оскільки всі ці речі придбавалися нею для доньки саме для її навчання та розвитку її здібностей в розумінні ст. 185 СК України.

Вказала, що в зв`язку з тим, що донька навчається в ліцеї, то там зобов`язали отримувати книги в електронному вигляді та самим роздруковувати навчальний матеріал, а також брати навчальний матеріал з освітніх сайтів в мережі Інтернет. У зв`язку з цим, нею було придбано для навчання доньки мобільний телефон вартістю 3138 грн. 01 коп., планшет для навчання та розвитку дитини «Самсунг» вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткову батарею для мобільного телефону та планшету УМБ вартістю 449 грн. 00 коп., карти пам`яті для накопичення навчального матеріалу загальною вартістю 558 грн. 00 коп., багатофункціональний принтер струменевий «Кенон» вартістю 2099 грн.

Крім цього для розвитку здібностей дитини до перукарства та з метою проходження курсів перукаря було придбано епілятор та фен загальною вартістю 1234 грн. 00 коп., набір для роботи перукарем та смітка для шиї вартістю 5729 грн.

З огляду на вказане, незрозумілим є висновок суду першої інстанції про те, що зазначені речі не відносяться до розвитку здібностей дитини до перукарства та навчання.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 07 березня 2003 року по 12 вересня 2007 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2006 року, ухваленого у справі № 2-4275/06, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , починаючи з 29 листопада 2006 року, стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки заробітку ( доходу) ОСОБА_2 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Також на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року, ухваленого у справі № 2-2365/09, із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувалися додаткові витрати на дитину-інваліда в розмірі 1000,00 грн., починаючи з 22 квітня 2009 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 річного віку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що, починаючи з листопада 2017 року, відповідач майже втричі зменшив розмір аліментів, які він сплачує на утримання доньки - із 1643,00 грн. до 644,00 грн., проте їх дочка потребує більш значних витрат на її утримання, тому вважала необхідним збільшити розмір аліментів на дитину та стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, так як доходи відповідача, які є мінливими, він приховує, щоб не платити аліменти. Також вказувала, що дочка потребувала індивідуального способу навчання, а тому між нею і Броварською загальноосвітньою школою І-III ступенів № 9 був укладений договір про надання освітніх послуг дитині цим навчальним закладом, за що вона сплатила 12500,00 грн. Також дочкою було укладено договір про навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання в групі за професією "Перукар", за що нею сплачено 5200,00 грн. за весь курс навчання дитини. Окрім цього, вона придбала для дочки мобільний телефон, планшет, додаткову батарею для мобільного телефону, картки пам`яті, побутову техніку для особистого користування: епілятор і фен, набір для роботи перукарем та змітку для шиї, принтер, всього загальною вартістю 40927 грн. 36 коп., тому 1/2 частка цих понесених нею додаткових витрат у розмірі 20463,68 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, суд першої інстанції послався на те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину в новому (збільшеному чи зменшеному) розмірі стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили, проте, на момент ухвалення судом рішення у даній справі, дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції послався на те, що за навчання дочки сторін позивачкою сплачено кошти в загальному розмірі 17700,00 грн., ці витрати викликані особливими обставинами, стосуються навчання та розвитку дитини-інваліда, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина цих понесених позивачкою додаткових витрат у розмірі 8850,00 грн. У свою чергу витрати на придбання мобільного телефону "Sony" вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету для навчання і розвитку дочки "Samsung", вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi", вартістю 449,00 грн., карток пам`яті "Toshiba" і "Verico", загальною вартістю 558,00 грн., побутової техніки для власного користування: епілятора та фена, загальною вартістю 1234,00 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" і змітки для шиї, загальною вартістю 5729,00 грн., принтеру для роботи та навчання дочки "Canon Pixma", вартістю 2099,00 грн., всього витрати на загальну суму 23227 грн. 36 коп., суд вважав такими, що не відносяться до особливих додаткових витрат, які визначені ст. 185 СК України обставин, тому відмовив в стягненні половини вартості вказаних речей з відповідача на користь позивачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 та в частині часткової відмови в задоволенні її позовної вимоги про стягнення додаткових витрат.

З урахуванням приписів ч.1 ст.367 ЦПК України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог та не переглядається в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8850,00 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для збільшення розміру аліментів з 1/4 частини з сіх видів заробітку ( доходу) відповідача до 3000,00 грн. щомісячно та для стягнення з відповідача 1/2 частини витрат на придбання телефону" Sony", вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету для навчання і розвитку дочки "Samsung", вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi", вартістю 449,00 грн., карток пам`яті "Toshiba" і "Verico", загальною вартістю 558,00 грн., побутової техніки для власного користування: епілятора та фена, загальною вартістю 1234,00 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" і змітки для шиї, загальною вартістю 5729,00 грн., принтеру для роботи та навчання дочки "Canon Pixma", вартістю 2099,00 грн., всього витрат на загальну суму 23227 грн. 36 коп., ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У абз. 4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України у п. 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що новий розмір аліментів підлягає сплаті з дня набрання рішенням суду законної сили.

З досліджених доказів судом вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка сторін ОСОБА_3 досягла повноліття.

Із постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Попович А.О. про закінчення виконавчого провадження № 52136506 від 04 жовтня 2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4275/06 від 19 січня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вбачається, що на день досягнення дитиною повноліття заборгованість по сплаті аліментів відсутня, тому виконавче провадження закінчено згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Із постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. про закінчення виконавчого провадження № 52710277 від 11 березня 2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2365/09 від 12 серпня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину-інваліда в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, вбачається, що станом на 11 березня 2020 року заборгованість сплачена в повному обсязі, тому виконавче провадження закінчено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином на момент ухвалення рішення у даній справі

26 травня 2020 року ОСОБА_3 досягла повноліття.

У ч. 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Врахувавши, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також те, що аліменти на дитину в новому (збільшеному чи зменшеному) розмірі стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про збільшення розміру аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягає, оскільки на момент ухвалення судом рішення у даній справі дочка сторін досягла повноліття.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що на момент подачі позову в травні 2019 року їх з відповідачем дочка ще була неповнолітня, тому вона має право стягнення аліментів у збільшеному розмірі з моменту звернення до суду та досягнення дитиною повноліття, так як лише аліменти, призначені вперше, присуджуються до стягнення від дня пред`явлення позову, в той час як аліменти в новому розмірі стягуються з платника аліментів з дня набрання рішенням суду про збільшення ( зменшення) розміру аліментів законної сили.

Також не спростовують висновку суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позов до суду було подано більш ніж за шість місяців до досягнення дочкою повноліття й суд першої інстанції повинен був розглянути вказану справу у строк, не більше, ніж два місяці, проте розглядав вказану справу цілий рік, з огляду на наступне.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

З матеріалів справи вбачається, що перше по справі судове засідання було призначено судом на 12 липня 2019 року та у зв`язку з неявкою відповідача у розгляді справи було оголошено перерву до 02 жовтня 2019 року. У зв`язку з клопотанням позивачки про відкладення розгляду справи, поданим в судовому засіданні 02 жовтня 2019 року, у слуханні справи було оголошено перерву до 08 листопада 2019 року, для надання позивачці можливості скористатися правом на захист. У судовому засіданні 08 листопада 2019 року було оголошено перерву до 05 грудня 2019 року у зв`язку з клопотанням відповідача та його неявкою в судове засідання. В судове засідання 05 грудня 2019 року з`явився відповідач та його представник, позивачка не з`явилась, причин неявки не повідомила. 03.12.2019 року подала до суду клопотання про поновлення процесуального строку для зміни вимог позову у зв`язку з недобросовісною роботою адвоката Усенка М.Н., помилками другого адвоката Шкира Ю.Г., неповним розуміння нею ситуації та її прав. У зв`язку з першою неявкою в судове засідання позивачки у справі в слуханні справи було оголошено перерву до 17 січня 2020 року. У судовому засіданні було з`ясовано можливість укладення між сторонами мирової угоди та оголошено перерву у зв`язку з розглядом інших справ до 18 березня 2020 року. В судове засідання, призначене на 18 березня 2020 року, сторони у справі не з`явилися у зв`язку з чим було оголошено перерву до 26 травня 2020 року, в якому були присутні сторони у справі та їх представники та було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи з об`єктивних, незалежних від суду причин, в тому числі, з метою з`ясування дійсних обставин справи задля ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Крім того, колегією суддів враховується, що в позовній заяві ОСОБА_1 вказувала на те що, починаючи з листопада 2017 року, відповідач майже втричі зменшив розмір сплати аліментів, із 1643,00 грн. до 644,00 грн., при цьому звернулася з позовом про збільшення розміру аліментів лише 02 травня 2019 року, тобто за 3,5 місяці до того, як доньці мало виповнитися 18 років. У такому випадку, навіть у разі ухвалення рішення суду в строки, визначені ст.275 ЦПК України, вказане рішення набрало б законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або ж після перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції вірно врахував наступне.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17, в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц та в постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17.

У силу ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що нею здійснені додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 в загальному розмірі 40927 грн. 36 коп., зокрема: на оплату наданих дитині навчальним закладом Броварською загальноосвітньою школою І-III ступенів № 9 освітніх послуг у розмірі 12500,00 грн., на оплату курсів професійного навчання в розмірі 5200,00 грн., придбання мобільного телефону "Sony", вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету для навчання і розвитку дочки "Samsung", вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi", вартістю 449 грн., двох карток пам`яті "Toshiba" і "Verico", загальною вартістю 558,00 грн., на придбання побутової техніки для власного користування: епілятора і фена, загальною вартістю 1234,00 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" та змітки для шиї, загальною вартістю 5729,00 грн., принтеру для роботи і навчання дочки " ОСОБА_4 ", вартістю 2099,00 грн. Вважала, що 1/2 частина понесених нею додаткових витрат на навчання та розвиток здібностей дочки в розмірі 20463 грн. 68 коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь.

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 20 лютого 2017 року між позивачкою ОСОБА_1 (далі - замовник) та Броварською загальноосвітньою школою І-III ступенів № 9 (далі - виконавець) був укладений договір про надання освітніх послуг навчальним закладом, за умовами якого виконавець зобов`язувався надати у період 2016-2017 років додаткову освітню послугу, а замовник зобов`язувалася прийняти та оплатити надані освітні послуги. У п. 4.2 цього договору сторонами визначено, що вартість наданих додаткових освітніх послуг за місяць становить 6093 грн. 07 коп. (а. с. 16-17).

На виконання умов даного договору замовником ОСОБА_1 за надання додаткових освітніх послуг дочці сплачено кошти в загальному розмірі 12500,00 грн., що підтверджується рахунками та дублікатами квитанцій (а. с. 20-23).

18 вересня 2017 року дочка сторін ОСОБА_3 уклала договір № 765/17 про навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання (а. с. 24). За умовами цього договору ОСОБА_3 було зараховано слухачем у групу № 17.2 професійного навчання за професією "Перукар (перукар-модельєр)", плата за отриману освітню послугу за весь курс навчання становить 5200,00 грн.

Оплату за навчання дочки на курсах за даною професією у розмірі 5200,00 грн. здійснила позивачка, що підтверджується квитанціями, платником у яких значиться ОСОБА_1 (а. с. 25-30).

31 січня 2018 року дочці сторін ОСОБА_3 видано свідоцтво про закінчення нею навчання у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання і здобуття професії "Перукар (перукар-модельєр)".

Всього за навчання дочки ОСОБА_3 позивачкою сплачено кошти в загальному розмірі 17700,00 грн. й 1/2 частина коштів від вказаної суми у розмірі 8 850,00 грн. була стягнута судом з відповідача на користь позивачки.

Відповідачем рішення суду у вказаній частині не оскаржувалося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати позивачки на придбання: мобільного телефону "Sony", вартістю 3138 грн. 01 коп., планшету "Samsung", вартістю 10020 грн. 35 коп., додаткової батареї для мобільного телефону УМБ "Xiaomi", вартістю 449 грн., карток пам`яті "Toshiba" і "Verico", загальною вартістю 558,00 грн., побутової техніки для власного користування: епілятора та фена, загальною вартістю 1234,00 грн., набору для роботи перукарем "Moser Neo Kit" і змітки для шиї, загальною вартістю 5729,00 грн., принтеру "Canon Pixma", вартістю 2099,00 грн., всього витрати на загальну суму 23227 грн. 36 коп., - не є додатковими та необхідними витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що телефон, планшет, додаткова батарея, картки пам`яті, фен, епілятор, набір для роботи перукарем, змітка для шиї, принтер придбавалися нею для доньки і саме для її навчання та розвитку її здібностей , колегія суддів відхиляє, так як матеріали справи не містять доказів придбання вказаних речей саме та виключно для доньки сторін ОСОБА_3 та що ці витрати викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини. В справі відсутні докази того, що донька сторін займається розвитком своїх здібностей у професії перукаря. Витрачені позивачкою кошти на придбання телефону, планшету, додаткової батареї, карток пам`яті, принтеру є витратами, понесеними при звичайному способі життя, які не викликані особливими обставинами, а тому участь другого з батьків у вказаних витратах не є обов`язковою.

Крім того, договором від 18 вересня 2017 року №765/17 про навчання ОСОБА_3 у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання визначено, що термін навчання було визначено 4,5 місяці з 18.09.2017 року по 31.01.2018 року. При цьому, епілятор та фен були придбані позивачкою 22.06.2016 року, тобто до початку навчання дочки у Центрі професійної освіти Броварського навчально-виховного об`єднання і здобуття професії "Перукар (перукар-модельєр)", а набір для роботи перукарем, змітка для шиї було придбано 17.04.2018 року, тобто, після закінчення навчання.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що епілятор, фен, набір для роботи перукарем та змітка для шиї були придбані позивачкою з метою проходження донькою сторін ОСОБА_3 курсів перукаря, не ґрунтуються на досліджених судом доказах.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо встановлення факту проживання доньки сторін ОСОБА_3 на день подання цього позову окремо від матері з цивільним чоловіком за його місцем проживання та факту перебування ОСОБА_3 на його утриманні, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, вказаний висновок суду першої інстанції ґрунтується на копії подання Броварського навчально-виховного об`єднання від 22 грудня 2018 року, адресованого Службі у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради і Броварському міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу поведінки та навчання учениці 10 класу ліцею технологічного профілю БНВО ОСОБА_3 , копії протоколу індивідуальної соціально-педагогічної консультації ( бесіди) з матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року та копії акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 за місцем її реєстрації з матір`ю в АДРЕСА_1 від 09 січня 2019 року.

Проте, вказані докази не містять інформації ні про особу цивільного чоловіка ОСОБА_3 , ні про наявні у нього доходи. Суд не може посилатись в рішенні на встановлення факту проживання доньки сторін ОСОБА_3 з цивільним чоловіком за його місцем проживання та факту перебування ОСОБА_3 на утриманні цього чоловіка, оскільки його особа судом не була встановлена, тому такі висновки суду є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що на день подання цього позову

донька сторін ОСОБА_3 проживала окремо від матері з цивільним чоловіком за його місцем проживання та фактично перебувала на його утриманні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення висновку суду першої інстанції про те, що на день подання цього позову донька сторін ОСОБА_3 проживала окремо від матері з цивільним чоловіком за його місцем проживання та фактично перебувала на його утриманні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини судового рішення висновок суду першої інстанції про те, що на день подання цього позову донька сторін ОСОБА_3 проживала окремо від матері з цивільним чоловіком за його місцем проживання та фактично перебувала на його утриманні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: