Справа № 530/669/20
Номер провадження 2/530/380/20

УХВАЛА

іменем України

16.10.2020 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Пилипенка Є.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Зіньків цивільну справу за позовом

Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, адреса місця знаходження: с.Велика Павлівка, вул.О.Кошового, 134 а, Зіньківського району, Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, адреса місця знаходження: м.Полтава, вул.Уютна, 23, Полтавської області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 про визнання недійсним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В Зіньківському районному суді Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, адреса місця знаходження: с.Велика Павлівка, вул.О.Кошового, 134 а, Зіньківського району, Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, адреса місця знаходження: м.Полтава, вул.Уютна, 23, Полтавської області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 про визнання недійсним та скасування наказу.

У підготовче засідання учасники справи: представник позивача з`явився, представник відповідача не з"явився, представник третьої особи з`явився.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Відповідно до Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19, постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, доручення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №3/2020 від 13 березня 2020 року, рішення ради суддів України від 17.03.2020 року № 19 встановлено обмеження.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 16.03.2020 року рекомендовано громадянам та іншим учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їх відсутності за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у п.41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява №8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Стосовно даної справи розумність таких інтервалів обумовлюється тривалістю перебування справи у суді, а саме з 09.06.2020 року, положеннями статей 189, 210 ЦПК України, де визначені строки проведення підготовчого засідання та розгляду справи по суті.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з"ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Згідно ч. 5 ст. 200 ЦПК України, суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

У підготовчому судовому засіданні у відповідності до ст. 189 ЦПК України виконано завдання підготовчого провадження, у зв`язку із чим, судом поставлено на обговорення питання про закриття підготовчого засідання.

Зачитавши позовну заяву, заслухавши представника позивачків, який просить закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду, представника третьої особи, який вказав вказав, що надав клопотання про закриття справи.

Суд оглянув позовну заяву з додатками, клопотання і приходить до висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (...) або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За змістом частини 1 статті 2 вказаного Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Представник третьої особи на стороні відповідача в клопотанні зазначає, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у зв`язку з наданням дозволу на розробку проектної документації та можливим порушенням права на комунальну власність (а.с.36-37).

Відповідно до справи №530/669/20 вона є цивільною, а не адміністративною, як про це зазначає у клопотанні представник третьої особи на стороні відповідача.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України, суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (п. 1 ст. 29 Закону N 280/97-ВР).

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10.07.2018 року, який набрав чинності 01.01.2019 року, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 такого змісту: "21. Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Отже зазначена правова норма є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, (постанова ВП ВС від 16.05.2018 № 911/4111/16, http: //reyestr.court.gov.ua/Review/74188634).

Громадянин ОСОБА_1 залучений до справи як третя особа на стороні відповідача, оскільки предмет цього спору безпосередньо стосується його суб`єктивних прав щодо реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

В підготовчому судовому засіданні остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог та склад учасників судового процесу, з`ясовано заперечення проти позовних вимог, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрано відповідні докази, а також вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а відтак, з урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п.15 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Між тим, суд першої інстанції пояснює наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

Європейський Суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством. Суд звертає увагу на те, що з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Должко С.Р. надійшло 1242 справи, а з 01.01.2020 по 16.10.2020 внаслідок автоматизованого розподілу до судді Должко С.Р. надійшло 768 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньої кількості суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування судді, який хворіє, перебуває у відрядженні, знаходиться у відпустці і т.п.), суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. ст. 189, 196-198 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Закрити підготовче засідання за позовною заявою Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, адреса місця знаходження: с.Велика Павлівка, вул.О.Кошового, 134 а, Зіньківського району, Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, адреса місця знаходження: м.Полтава, вул.Уютна, 23, Полтавської області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 про визнання недійсним та скасування наказу.

Призначити справу до судового розгляду по суті на 30.10.2020 року о 14 год. 00 хвилин.

По клопотанню представника третьої особи на стороні відповідача відмовити.

Викликати учасників судового процесу по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко