Справа № 739/2070/19
Номер провадження 2/739/26/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді -Іващенка А.І.

секретаря -Неживець К.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новгород-Сіверський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про виселення. Позивач обґрунтовує позов тим, що вона ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 06.07.2017 року, серії НОМЕР_1 . Разом з нею проживають її діти та колишній чоловік ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу чоловік почав систематично зловживати алкоголем, вчиняє п`яні дебоші, сварки, бійки. Будучи напідпитку, він стає агресивним, систематично руйнує майно. Без будь-яких причин та поводу він починає їх ображати, виражатися на їх адресу нецензурною лайкою, обзивати, принижувати їх гідність та псувати домашнє майно та зчиняє постійні скандали, по надуманим мотивам, чіпляється до дитини. Трапляються випадки, крадіжки продуктів харчування з холодильника, він ніде не працює, при цьому він харчується з їхнього холодильника тими харчами, які вона купує собі та дітям. Така протиправна поведінка відповідача дуже негативно впливає на дитину, її подальший моральний та психологічний розвиток. Вона неодноразово зверталася до поліції із заявами про вчинення насильства в сім`ї, про те такі звернення ще більш нагнітають відносини і життя стає нестерпним. Крім цього, відповідач не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів, чим завдає значних матеріальних збитків та дуже негативно впливає на неї. Враховуючи вищенаведене, вона звертається до суду, з позовом про виселення із житлового приміщення відповідача. Вважає, що саме таке рішення суду забезпечить нормальні умови проживання для її сім`ї, і життя врешті буде відповідати всім нормам діючого законодавства. На її прохання переїхати проживати в інше житло яке має відповідач після смерті своїх батьків, він відмовляється. Тому вона просить суд виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в подальшому в судове засідання з невідомих причин не з`являвся, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 06.07.2017 року, серії НОМЕР_1 . Та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.6-7). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 12.03.2020 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , значаться зареєстрованими ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зі слів свідків ОСОБА_2 проживає в с. Орлівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області близько двох років. Згідно інформації наданої Новгород-Сіверським ВП ГУНП в Чернігівській області з приводу конфліктної ситуації між сторонами на протязі 2019 року позивач ОСОБА_1 зверталась чотири рази. Вищевказані протиправні дії відповідача ОСОБА_2 підтверджуються копіями постанов Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області, якими ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачені ч.1, 2 ст. 1732 КупАП. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник ОСОБА_1 в принципі не може бути обмежена у праві користування своїм майном, яким є житлове приміщення будинку, реалізація встановлених конституційних гарантій захисту прав власності у ст.41 Конституції України, поряд з іншими, відображається в збереженні права користування житлом за його власниками без обмежень. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Також, відповідно до ст. 157 ЖК України, передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частина 1 ст. 116 ЖК України, зазначає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2, з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Окрім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас, державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача позивач посилається на те, що відповідач часто перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки з позивачем, порушує правила співжиття, погрожує позивачу розправою та застосовує фізичну силу, ображає дітей, що дуже негативно впливає на їх подальший моральний та психологічний розвиток. Крім цього, відповідач не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів, у добровільному порядку не виявив бажання висилитися з будинку, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися власністю. Наведені обставини вбачають в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для проживання позивача з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. За таких обставин суд вважає можливим виселити відповідача із займаного ним житлового будинку на підставі ст. 116 ЖК України, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40грн. Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.321, 391 ЦК України, ст. 109, 116, 157 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити. Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.І.Іващенко