Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 426/6336/19
Провадження № 22-ц/810/17/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В. К., Карташова О. Ю.,

за участю секретаря Пономарьової В. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Реки А.С. 02.12.2019 року в м. Сватове

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.06.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вважає, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника-відповідача щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і відповідачем кредитний договір. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 30.04.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 35119,83 грн, яка складається з: 2494,73 грн - заборгованості за кредитом; 28976,54 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1500,00 грн - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн - фіксована частина; 1648,56 грн- процентна складова. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 35119,83 грн за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року у сумі 2494, 73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 136,46 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у заяві позичальника від 10 червня 2011 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач не надав доказів на підтвердження, що додані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів є саме тими, з якими ознайомився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також не надав доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а тому, як вважав суд першої інстанції, за таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам, пені, комісії та штрафам задоволенню не підлягають.

Не погодившись з вказаним рішенням позивачем АТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків по кредиту та неустойки, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у стягненні частини заборгованості за процентами, скаржник просив рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року в частині не задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення відсотків та неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту та неустойки. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, таким чином приєднавшись до пропонованої банком пропозиції.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в які зазначені усі складові умов користування кредитними коштами та умови повернення кредитних коштів, у тому числі: базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами -2,5 % на місяць; порядок нарахування пені; розмір штрафів при порушенні термінів повернення кредитних коштів, тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, на що, як вважає скаржник, суд першої інстанції не звернув уваги та відмовив у задоволенні обґрунтованих вимог банку.

Також скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 є безпідставним, оскільки відповідач ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування, що свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з розміром відсоткової ставки, а також неустойки під час порушення зобов`язань.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «Приватбанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо не задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» ( заборгованість по процентам за користування кредитом та неустойка), апеляційний суд не перевіряє правильність рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2494,73 грн, яка скаржником не оскаржується.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 10.06.2011 року між ОСОБА_1 та позивачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодився, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачеві в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2019 р. становить суму в розмірі 35119,83 грн, яка складається з: 2494,73 грн - заборгованість за кредитом; 28976,54 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 1648,56 грн.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині нарахованої позивачем процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції посилався на те, що у заяві позичальника від 10 червня 2011 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами та неустойку, але, як вважав суд першої інстанції, позивач не надав доказів на підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які додані до позовної заяви та які не містять підпису відповідача, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а тому за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам, пені, комісії та штрафам задоволенню не підлягають.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині рішення неповно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам задоволенню не підлягають, а також невірно визначив підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 10.06.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір б/н від 10.06.2011 року у встановленому законом порядку недійсним не визнаний та відповідачем виконувався.

Як убачається із доводів апеляційної скарги, укладення між сторонами кредитного договору відповідачем не оспорювалось, а.с. 91.

Колегією суддів було долучено до матеріалів справи, як складові до наданих суду першої інстанції доказів, на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції довідку про терміни дії кредитних карток відповідача ОСОБА_1 , а.с. 121, виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 за кредитною карткою, а.а.с. 115-120.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки, суд першої інстанції послався на відсутність домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та неустойки у разі порушення умов договору, оскільки, як зазначено судом першої інстанції у заяві позичальника від 10 червня 2011 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які додані до позовної заяви не містять підпису відповідача.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, а саме базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць, які нараховуються на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік, а також розмір щомісячних платежів та строк внесення цих платежів, а також порядок нарахування пені, штрафів при порушенні термінів повернення кредитних коштів та їх розмір, про що було складено довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 11.06.2011 року, підписану відповідачем ОСОБА_1 , а.с. 8, тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та нарахування неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідно довідки за підписаним сторонами кредитним договором б/н від 10.06.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку 10.06.2011 року з терміном дії - 06/15, термін дії якої було продовжено подальшим наданням кредитних карток, з терміном дії останньої - 08/18, а.с. 121.

Отже, за умовами укладеного між сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту сторонами визначено 31.08.2018 року ( строк дії кредитної картки).

З наданої банком виписки по картковому рахунку відкритому ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідач після отримання картки активно здійснював операції як щодо зняття готівки з карткових рахунків у відповідні періоди, так і для придбання товарів та часткового погашення заборгованість по кредиту, а.а.с. 115-120.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За доводами позовної заяви відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 30.04.2019 року утворилась заборгованість в сумі 35119,83 грн, яка складається з: 2494,73 грн - заборгованість за кредитом; 28976,54 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1500,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 1648,56 грн.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30.04.2019 року в сумі 28976,54 грн, що підтверджує розрахунком заборгованості включно до 30.04.2019 року, тобто за межами дії кредитної картки, строк дії якої закінчився 31.08.2018 року.

Оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31.08.2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.09.2018 року по 30.04.2019 року не підлягає задоволенню, як безпідставно нараховані.

З матеріалів справи, а саме з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснювалось зі ставки 30,00 % річних, відповідно до домовленості сторін, але з 01.09.2014 року відсоткова ставка позивачем була збільшена до 34,8%, а починаючи з 01.04.2015 року збільшена до 43,20 %, а.а.с. 5- 6.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01.09. 2014 року та 01.04.2015 року позивачем змінена відсоткова ставка з 30,00 % річних на 34,80 % річних, у подальшому на 43,20 %, а також не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що сплата процентів відповідачем ОСОБА_1 за користування кредитом повинна відбуватися відповідно до відображеної у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування від 10.06.2011 року з розрахунку 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом по 31.08.2018 року.

Як убачається з матеріалів справи, за період з 01.09.2014 року по 31.08.2018 року, із урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 30 %, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами буде складати 3023,11 грн з розрахунку: 2494,73 грн х 30%: 360 днів х 1460 (дні прострочення).

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.09.2014 року по 31.08.2018 року в сумі 3023,11 грн.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені та штрафів, то колегія суддів, враховуючи, що відповідач, який зареєстрований у м. Сватове, Луганської області є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669, відповідно до ч. 2 Закону на час проведення антитерористичної операції заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року на територію, де проводилась АТО.

Установивши, що позивачем неустойка на заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року нарахована після 14.04.2014 року, то позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» за доводами апеляційної скарги підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи в частині стягнення відсотків за користування відповідачем кредитними коштами та підстав для відмови у стягненні неустойки, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,20 грн, а.с. 93, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 3765, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року скасувати в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ - 14360570, р/р - НОМЕР_2 , МФО 305299, який розташований за юридичною адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. №1 «д», заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року по процентам за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.08.2018 року, станом на 30.04.2019 року в сумі 3023,11 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та стягненні штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 267,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06.04.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

О. Ю. Карташов