Справа № 628/2316/20
Провадження № 2/628/929/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2020 року місто Куп`янськ
Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Демченко І.М.,
за участю секретаря Романової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Куп`янську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за участю відповідача ОСОБА_1 ,
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 13.12.2010. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які надані для ознайомлення у письмовій формі та були безпосередньо особисто отримані, складають укладений договір про надання банківських послуг. Позивач зазначає, що, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови надання банківського рахунку та кредитного договору.
02.03.2011 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання цієї кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 600 грн.
Посилаючись на те, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач у свою чергу не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у складеному АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості, просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 30.06.2020 у розмірі 130 859 грн 43 коп, з яких : 526 грн 48 коп заборгованість за тілом кредита; 130 332 грн 95 коп заборгованість по процентам за період з 13.12.2010 по 01.09.2019 грн. Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.
Ухвалою суду від 14.09.2020 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.
29.09.2020 відповідачем ОСОБА_1 до суду подано відзив, у якому вона у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просила відмовити у повному обсязі з таких підстав. Умови та правила надання банківських послуг, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги не містять її підпису, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, банком не надані докази того, що саме ці умови та правила їй були надані для ознайомлення при відкритті банківського рахунку, розмір процентів взагалі не визначався, просить врахувати правову позицію Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 14-131цс19, що підписання анкети-заяви, яка не містить строку повернення кредиту, розміру кредиту та відсоткової ставки за користування кредитними коштами не може вважатися укладеним кредитним договором. Крім цього, вказує на те, що вона має незадовільний матеріальний стан, отримує заробітну плату у мінімальному розмірі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Просить суд до вимог банку застосувати позовну давність, адже відсотки нараховані за період з 13.12.2010 по 01.09.2019.
12.10.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано відповідь на відзив, у якому вказав, що при анкета-заява підписана повнолітньою, дієздатною особою. Таким чином, проявивши вільне волевиявлення та попередньо ознайомившись з умовами надання кредитного ліміту, відповідач ОСОБА_1 уклала кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, які розміщені на сайті банку. На виконання умов договору банком відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , з часу відкриття якого пройшло більше 10 років, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами надання банківських послуг. Позивач вважає, що на спірні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, а не для придбання продукції. Крім того, анкета-заява містить підпис відповідача про ознайомлення з умовами та правилами кредитування та бажання ОСОБА_1 оформити на своє ім`я саме кредитну карту «Універсальна», а підписана відповідачем довідка про умови кредитування містить поточну проценту ставку у розмірі 2,5 (30% на рік). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що кінцевим строком повного погашення кредиту є останній день місяця дії картки. Оскільки строк дії картки визначено 09/2020, строк позовної давності не пропущено.
У судове засідання представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, надавши при зверненні з цим позовом до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання пояснила, що 13.12.2010 вона у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрила картковий рахунок, отримала дебетову картку для отримання соціальних виплат, яка у березні 2011 року була переоформлена банком на «Універсальну». У лютому 2017 році їй зателефонував представник банку та повідомив про заборгованість перед банком у розмірі близько 12 000 грн, хоча вона на той час вже не користувалася картою декілька років. У 2019 році вона знову звернулася до банку з метою відкриття рахунку для отримання заробітної плати, після чого у неї почали утримувати 50 % її доходу. Звернувшись в банк, їй пояснили, що всі питання боргу потрібно вирішувати в судовому порядку. Не заперечує проти стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 526 грн 48 коп, в іншій частині позовні вимоги банку не визнає з підстав, зазначених у відзиві. Наполягає на застосуванні до вимог банку позовної давності.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заповнила 13.12.2010 анкету-заяву № НОМЕР_3 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк». Підпису ОСОБА_1 анкета-заява не містить (а.с. 26).
За положеннями ч.ч.5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях , суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з довідкою, яка міститься на а.с.25 та не містить дати її складання та посадової особи, яка її склала, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір, за яким останній було надано кредитні картки 02.03.2011 - № НОМЕР_5 з терміном дії 01/15 та 02.03.2017 НОМЕР_6 з терміном дії 09/20 (а.с. 25).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку 02.03.2011, карта НОМЕР_5 ,кредитний ліміт станом на 02.03.2011 300 грн, станом на 15.11.2011 540 грн (а.с.24).
Суд, дослідивши анкету-заяву від 13.12.2010 встановив, що у ній зазначено анкетні дані відповідачки ОСОБА_1 , яка виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту. Інформація про намір оформити кредитну платіжну карту «Універсальна» та бажаний кредитний ліміт відсутня.
Також зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с.28-53).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором від 13.12.2010 станом на 30.06.2020 становить 191 807 грн 72 коп, з яких : 526 грн 48 коп заборгованість за тілом кредита; 187 152 грн 07 коп заборгованість за простроченими відсотками; 4129 грн 17 коп пеня (а.с.5-18), однак позивач просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту та нараховані відсотки за період з 13.12.2010 по 01.09.2019 у розмірі 130 332 грн 95 коп.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками.
У заяві позичальника від 13.12.2010 не зазначено розмір фактично отриманого кредиту, не зазначено процентну ставку, взагалі відсутні відомості про намір отримати кредитні кошти (а. с. 26).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка витягу із умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено правовим висновком Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд також вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписана 02.03.2011, тому їх не можна розцінювати як частину договору від 13.12.2010, оскільки анкета-заява від 13.12.2010 взагалі не містить наміру укладення саме кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
З даних, які містяться в анкеті-заяві неможливо встановити, який саме розмір кредитного ліміту та за якими умовами надано відповідачу.
Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» нарахованих відсотків за користування кредитом, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 13.12.2010, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Позовних вимог про стягнення процентів за умовами договору від 02.03.2011, ст.ст. 625,1048 ЦК України позивачем не заявлено.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем визнається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Верховний Суду справі № 711/871/17 (провадження № 61-1931св18) дійшов висновку, що оскільки споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд не приймає заперечення позивача в цій частині.
Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.
Позивачем до суду надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02.03.2011, яка містить детально та чітко розписані умови кредитування: пільговий період, процентну ставку, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи тощо. Однак, вона не може бути прийнята судом до уваги, як складова частина кредитного договору, як на те посилається позивач, оскільки з анкети-заяви від 13.12.2010 встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання дебетової картки. Зазначені обставини підтверджені відповідачкою і у судовому засіданні, що вона зверталася до Приватбанку саме з метою відкриття банківського рахунку та отримання особистої картки для отримання соціальних виплат, наміру отримання кредиту 13.12.2010 вона не мала, а отже з умовами кредитування банку та умовами використання кредитних карток вона не знайомилася. Підпис ОСОБА_1 у анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання банківських послуг відсутній.
Суд, враховуючи засади добросовісності, розумності та справедливості, дійшов висновку, що нарахований банком розмір заборгованості за процентами, базова ставка яких обґрунтована позивачем довідкою від 02.03.2011, при фактичному їх неузгодженні сторонами та нарахуванні банком за період з 13.12.2010 по 01.09.2019 за змінною ставкою від 30 % на рік до 43,2 % на рік на тіло кредиту у розмірі 526 грн 48 коп, що в загальному розмірі склало 130332 грн 95 коп - не відповідає цим засадам та не ґрунтується на законі.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Оскільки у договорі від 13.12.2010 не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
За положеннями частини 1 статі 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки відповідачка не заперечує, що скористалася кредитними коштами банку у розмірі 526 грн 48 коп, вони підлягають стягненню з неї на користь банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольняються частково, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за платіжним дорученням від 25.08.2020 у розмірі 2102 грн. (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст.141, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", юридична адреса якого: місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість у розмірі 526 грн 48 коп (п`ятсот двадцять шість гривень сорок вісім копійок), а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 101 грн. 91 коп (сто одна гривня дев`яносто одна копійка).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що на підставі пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» в редакції Закону України № 731-IX від 18.06.2020 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи може продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 16.10.2020.

Головуючий: І.М.Демченко