Справа № 128/38/20
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Саєнко О.Б., при секретарі: Бойко А.А.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , яка подана та підписана його представником- адвокатом Захарчуком Максимом Володимировичем, подану в порядку ч.5 ст.441 ЦПК про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, яка подана у справі №6-49/11 , -

УСТАНОВИВ:

08.01.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищезазначена заява, яка мотивована тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2011 обмежено боржнику - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по сплаті аліментів.

Вказує, що дана ухвала була постановлена без участі боржника та участі державного виконавця, який у своєму поданні не зазначив відповідних доказів щодо ухилення боржника від виконання рішення суду.

Зазначає, що на даний час у Вінницькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відсутнє виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів, про що повідомлено листом №25515/15.3-25/08 від 27.09.2019 .

Відповідно до витягу із спецрозділу виконавчого провадження №24068961 ще в 2012 році, виконавче провадження у Вінницькому районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області було закінчено у зв`язку із передачею виконавчого провадження за належністю до Вишенського ВДВС м. Вінниці.

Зазначає, що листом від 28.10.2019 боржнику повідомлено, що до Центрального ВДВС у м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області не надходили виконавчі документи про стягнення майнових зобов`язань із ОСОБА_1 , на користь фізичних та юридичних осіб.

Отже, вважає, що на даний час відсутні підстави для збереження такого заходу забезпечення виконання судового рішення як тимчасова заборона у праві виїзду за кордон для ОСОБА_1 .

Тому, просить суд скасувати обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України вжитого ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2011 .

До судового засідання учасники цивільного процесу не з`явилися; представник заявника адвокат Захарчук М.В. надав суду письмову заяву про розгляд заяви за його відсутності та відсутності заявника , при розгляді заяви просив врахувати наступні факти: виконавче провадження №24068961, в межах якого ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за кордон закінчено ще 27.03.2012 року. Виконавчий лист про стягнення аліментів із ОСОБА_1 , не перебуває на даний час на виконанні у Вінницькому районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області та в Центральному ВДВС м. Вінниці;стягувач - ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживає, будь-яких претензій до ОСОБА_1 , не пред`являє на даний час;син - ОСОБА_4 з 2015 року є повнолітнім, вже значний час проживає та працює закордоном, зв`язку з заявником не підтримує, за адресою реєстрації ОСОБА_3 , не проживає та враховуючи те, що сину виповнилось 18 років -06.06.2015 року, строк пред`явлення виконавчого документу про стягнення аліментів закінчився; станом на час вжиття заходів обмеження у праві виїзду за кордон, законом було встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Проте на сьогоднішній час заявник не ухиляється від виконання будь-яких зобов`язань . Просить суд заяву задовольнити.

Інші учасники справи по невідомим причинам, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялися неодноразово належним чином.

Суд, вважає за можливе провести розгляд даної заяви у відсутності не з`явившихся осіб.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2011 обмежено боржнику - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа №АЕ -87 виданого 25.01.2010 року.

Відповідно до витягу спецпідрозділу виконавчого провадження убачається, що виконавче провадження № 24068951 по виконавчому листі №АЕ -87, виданий 25.01.2010 року закінчено на підставі п.10 ч.1 ст. 49 закону «Про виконавче провадження», а саме направлення за належністю до іншого відділу ДВС (Вишенський ДВС Вінницького МУЮ).

Відповідно до листа Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 28.10.2019 убачається, що в результаті перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю та журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження за останні три роки встановлено, що станом на 28.10.2019 виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення, зобов`язання на користь фізичних чи юридичних осіб, держави, майнових зобов`язань у відділі на виконанні не перебуває.

Ухвалою судді від 26 лютого 2020 року судом витребувано з Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (за наявності) копію матеріалів виконавчого провадження, щодо виконання ухвали суду № 6-49/11, винесеної Вінницьким районним судом Вінницької області від 29.04.2011 відносно ОСОБА_1 . Витребувано з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (за наявності) копію матеріалів виконавчого провадження, щодо виконання ухвали суду № 6-49/11, винесеної Вінницьким районним судом Вінницької області від 29.04.2011, відносно ОСОБА_1 .

08.04.2020 з Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вінницького РВ ДВС надійшов лист, з якого убачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження згідно виконавчого листа № АЕ-87 від 25.01.2010 виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 08.09.1998 і до його повноліття.31.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття, та копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам.27.03.2012 державним виконавцем вищевказане виконавче провадження завершено згідно п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», та направлено по територіальності до Вишенського ВДВС Вінницького МУЮ для подальшого виконання.

Станом на 02.04.2020 виконавчий документ по примусовому виконанню виконавчого листа № АЕ-87 від 25.01.2010 виданого Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 08.09.1998 і до його повноліття до відділу не повертався, та на виконанні не перебуває.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд зазначає, що чинним національним законодавством не встановлено строку дії обмежень, а тому з урахуванням приведеної практики Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що таке тривале обмеження особи у праві виїзду за кордон є недоцільним та непропорційним.

З огляду на вищезазначені обставини, беручи до уваги відсутність відомостей про наявність будь-якого виконавчого провадження відносно заявника, в тому числі і даних про свідоме ухилення від виконання рішення суду за виконавчим листом № АЕ-87 від 25.01.2010; син заявника на утримання якого стягнуто аліменти - ОСОБА_4 з 2015 року є повнолітнім, а також тривалість дії тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон (з 2011 року), суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви та необхідність скасування зазначеного обмеження відносно ОСОБА_1 .

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ч.5 ст.441 ЦПК про скасування обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України накладене на ОСОБА_1 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2011 року у справі № 6-49/11.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09.04.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко