Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 523/8272/16-ц

провадження № 61-1501св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є.В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Дрішлюка А. І. від 11 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000174 від 22 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України, було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 01 год. 50 хв. водій автомобіля марки « Volvo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухався по вул. Миколаївська дорога, 197, зі сторони вул. Лиманна в напрямку 7-ї Пересипської в м. Одеса, та наближаючись до розташованої поруч залізобетонної опори, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межу проїзної частини на правий тротуар, де скоїв наїзд на залізобетонну опору, в результаті чого автомобіль загорівся. Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження внаслідок яких, загинув на місці пригоди. В рамках кримінального провадження № 000174 від 22 березня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України, позивач, ОСОБА_1 , заявила клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного, ОСОБА_2 , а також про намір подати цивільний позов про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину в розмірі 1 500 000 грн. Слідчий в рамках кримінального провадження звернувся до суду з вказаним клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 58245786 від 278 квітня 2016 року, реєстраційний номер 33117632, дата реєстрації 12 квітня 2016 року. 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 продав належну йому квартиру своїй матері ОСОБА_3 . Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки укладений з метою ухилення від майнової відповідальності за спричинену шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_3 . Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 , а також його мати ОСОБА_3 не мали реального бажання укласти договір купівлі-продажу, а лише уклали спірний договір для вигляду, імітуючи відчуження квартири, з метою уникнення майнової відповідальності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що будь-яких належних доказів, що в дійсності квартира не передавалась і що гроші продавцем за квартиру в дійсності продавцю не сплачувались, позивачем не надано, обставини якими позивач обґрунтовувала заявлені вимоги, не доведені і фактично ґрунтуються на припущеннях.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що відповідачі укладаючи договір купівлі-продажу імітували відчуження квартири з метою уникнення майнової відповідальності ОСОБА_2 перед позивачем, як потерпілою. Завідомо знаючи, що він ( ОСОБА_2 ) є винним у смерті сина позивача, за що він несе майнову та моральну відповідальність та має обов`язок по її відшкодуванню, вирішив з ОСОБА_3 укласти угоду, на підставі якої передати право власності своїй матері, чим зняти з себе у майбутньому питання щодо стягнення з нього сум по відшкодуванню шкоди, шляхом звернення стягнення на належне йому майно.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Зазначає, що апеляційний суд правильно встановив факт повного виконання умов договору купівлі-продажу - факт передання квартири та грошових коштів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 523/8272/16-ц з Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_2 , а також його мати ОСОБА_3 разом були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 з 17 липня 2002 року.

Згідно з Єдиним реєстром досудових розслідувань за № 000174 від 22 березня 2016 року було внесено повідомлення за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України, а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 01 год 50 хв водій автомобіля «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 рухався по вул. Миколаївська дорога, 197, зі сторони вул. Лиманна в напрямку 7-ї Пересипської в м. Одеса, та наближаючись до розташованого праворуч залізобетонної опори, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межу проїзної частини на правий тротуар, де скоїв наїзд на залізобетонну опору, в результаті цього автомобіль загорівся. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження внаслідок яких, загинув на місці пригоди.

За договором купівлі-продажу від 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 , своїй матері ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2016 року, з метою забезпечення цивільного позову та збереження майна, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до роз`яснень, викладений у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, об грунтовано виходив з того, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

ОСОБА_2 відчужуючи належну йому на праві власності квартиру, міг передбачити для себе негативні наслідки у випадку звернення позивача, як потерпілої, з вимогою до винної особи про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої смертю її сина шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Встановивши, що спірний правочин укладений між особами, які є близькими родичами, тобто були обізнані про можливі негативні наслідки у випадку задоволення цивільного позову шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно, та врахувавши, що на спірне майно було накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову свідчить про те, що оскаржуваний правочин вчинено з метою ухилитись від виконання обов`язку відшкодувати потерпілій шкоду, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсними.

До таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) від 03 липня 2019 року.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору на відчуження майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило