Справа № 216/2893/20
№/п 2/317/935/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 р. м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Ачкасов О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особах: Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу, Дніпровського апеляційного суду, Президента України, Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, третя особа: Державна Казначейська служба України, про визнання дій Держави Україна обмеженням права доступу до правосуддя, стягнення майнових і моральних збитків, звернення до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо невиконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання при приєднанні до Європейської Конвенції з прав людини,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Запорізького районного суду Запорізької області за визначеною підсудністю для розгляду надійша цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особах: Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу, Дніпровського апеляційного суду, Президента України, Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, третя особа: Державна Казначейська служба України, про визнання дій Держави Україна обмеженням права доступу до правосуддя, стягнення майнових і моральних збитків, звернення до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо невиконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання при приєднанні до Європейської Конвенції з прав людини.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху відповідно до ст. 185 ЦПК України та надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання ухвали судді, 12.10.2020 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява з додатками, відповідно до якої позивач зазначає відповідачем Державу Україна в особах Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу, Дніпровського апеляційного суду та висуває до них позовні вимоги про визнання дій держави Україна у справі №216/403/20 такими, що не відповідають ст. 6 Європейської Конвенції щодо термінів розгляду справи, обмежують доступ позивача до правосуддя, обмежують позивача у праві користування майном та не відповідають ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, стягнення із Держави Україна на користь позивача сатисфакції - матеріальних збитків та моральної шкоди, прийняття рішення у цій справі на підставі ст. 10 ЦПК України, ст.8 і 9 Конституції України і ст.ст. 6, 13, 17, 41, 53 Європейської Конвенції, звернення до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо невиконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання при приєднанні до Європейської Конвенції з прав людини.

Крім того, 12.10.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Ачкасову О.М., викладена у формі клопотання, з посиланням на ст. 36 ч.1 п.5 ЦПК України.

Зазначені документи позивача були передані судді Ачкасову О.М. 13.10.2020 року.

Не погоджуючись з заявою про відвід, суддею Запорізького районного суду Запорізької області 13.10.2020 року на підставі ст. 40 ЦПК України була постановлена ухвала про передачу заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ачкасову О.М. на розгляд іншому судді суду в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області Ткаченко М.О. від 15.10.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ачкасова О.М. відмовлено.

Розглянувши позовну заяву, в тому числі уточнену позовну заяву, матеріали справи, суддя вважає, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 186 ч.1 п.1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , підставою позову він зазначає тривалий розгляд цивільної справи № 216/403/20 за його позовом у Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу та незгоду з процесуальними рішеннями цього суду та Дніпровського апеляційного суду у справі, яка не розглянута по суті в суді першої інстанції (перебуває у провадженні суду), а також незгоду з ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду у цій справі (ухвала у ЄДРСР 90532951, від 20.07.2020 року, справа №216/2893/20), якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було повернуто скаржнику, зазначаючи про порушення ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції та вимагаючи стягнення у зв`язку з цим сатисфакції на підставі ст. 41 Конвенції у вигляді матеріальних та моральних збитків.

Також позивачем до суду було подано клопотання про витребування з Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу оригіналу цивільної справи № 216/403/20, що перебуває у провадженні суду, оскільки вона є доказом у цій справі.

Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року (справа №757/43355/16-ц) зроблено наступні правові висновки.

Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що вирішення у суді спору за такою позовною вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Стаття 1176 ЦК України закріплює приписи про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема, суду. Тому приписи статті 1176 ЦК України є спеціальними щодо приписів статей 22, 23, 1166 і 1167 цього кодексу та визначають випадки, в яких може бути заявлена позовна вимога про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (частина п`ята статті 1176 ЦК України). Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами за правилами цивільного або господарського судочинства (частина друга статті 21 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду) не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду. Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 3 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16, від 13 березня 2018 року у справі № 800/554/17, від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 800/404/17, від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 року у справі 127/18934/18, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з приватноправових відносин. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. В абзаці дванадцятому цієї частини передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду встановила, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. У тому випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Заявлені ж позивачем у справі позовні вимоги про порушення статті 13 Конвенції та встановлення справедливої сатисфакції не є належним способом захисту.

За таких підстав відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 буде суперечити чинному законодавству України, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186 ч.1 п.1, 259-261, 354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особах: Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу, Дніпровського апеляційного суду, Президента України, Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Генерального прокурора України, третя особа: Державна Казначейська служба України, про визнання дій Держави Україна обмеженням права доступу до правосуддя, стягнення майнових і моральних збитків, звернення до Верховного Суду України стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо невиконання Державою Україна взятого на себе зобов`язання при приєднанні до Європейської Конвенції з прав людини, на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16.10.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов