головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
провадження № 22-ц/824/7186/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк, позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позову вказував, що 25 грудня 2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №10-29/4904, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 264000 доларів США, зі сплатою 12% річних та строком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 грудня 2022 року.

27 березня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін до договору кредиту №10-29/4904 від 25 грудня 2007 року, яким сторони погодили викласти договір кредиту у новій редакції, а саме п. 1.1.1 погодили, що кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 211340,18 доларів США, зі сплатою 12,00 % річних та комісій в розмірі та порядку визначеному в додатку №1 (тарифи) до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Погашення кредиту, з урахуванням розміру заборгованості за кредитом у сумі 211340,18 доларів США станом на дату підписання цього договору має здійснюватись згідно графіку погашення до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 24 грудня 2022 року на умовах визначених цим договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, боржник зобов`язання щодо повернення кредиту станом на 05 вересня 2016 року не виконав, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 273757,84 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №02-10/4234 від 25 грудня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, на яке позивач просив звернути стягнення шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №10-29/4904 від 25 грудня 2007 року перед ПАТ «Укрсоцбанк» звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею 63,4 кв.м, гаражу, позначеного на плані літерою «В», навісу, позначеного на плані літерою «Г», сараю, позначеного на плані літерою «Д», погребу під частиною «Д», вбиральні, позначеної на плані літерою «Е», споруджень, позначених на плані №1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер 69232006, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у рахунок погашення заборгованості в розмірі 2674000 грн від загальної суми заборгованості, яка станом на 05 вересня 2016 становить 7290985,98 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 5000529,27 грн, сума заборгованості по відсоткам 1415061,68 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 421767,80 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 453327,23 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 42000грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження у порушення норм процесуального права, оскільки ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Указані порушення, як вважає відповідачка, позбавили її права подати відзив на позов, докази, звернутись із зустрічною позовною заявою, що могло б виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вказує, також на необхідність застосування наслідків спливу пропуску позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України, оскільки договір кредиту був укладений 25 грудня 2007 року.

Можливості подати заяву про застосування строків позовної давності, а також навести свої доводи та заперечення проти позову з урахуванням порушень судом першої інстанції процесуальних норм, відповідач не мав змоги.

Як наслідок, судом першої інстанції не був встановлений фактичний розмір заборгованості, та не досліджено, чи є прострочена заборгованість за кредитним договором співмірною з вартістю предмета іпотеки.

Зазначає у апеляційній скарзі також, що позивачем до позовної заяви були подані копії всіх документів, тому такі докази не повинні братись судом до уваги відповідно до ч. 2,6 ст. 95 ЦПК України.

Указує, що вона ніколи не отримувала з банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 готівкову іноземну валюту в сумі 264000 доларів США за договором кредиту №10-29/4904 від 25 грудня 2007 року, що є підставою визнати дані договори безгрошовими згідно з ч.2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1051 ЦК України. Оскільки банком не виконане грошове зобов`язання за договором, тому наявні підстави для визнання указаного договору недійсним. Також кредитний договір є недійсним, оскільки банк здійснює нечесну підприємницьку діяльність. Так, у договорі кредиту від 25 грудня 2007 року відсутня інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач лише з 05 жовтня 2011 року є уповноваженим банком, що має право надавати фінансовий кредити в іноземній валюті.

У наданих до апеляційного суду доповненнях до апеляційної скарги відповідачка указує, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також судової повістки - повідомлення, судове засідання у справі повинно було відбутися 12 березня 2019 року, а рішення у справі було ухвалене 11 березня 2019 року.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що майно, відносно якого судом вирішено питання про звернення стягнення як на предмет іпотеки, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано під час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з 1998 року із гр. ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Співвласник майна ОСОБА_2 не був залучений у якості відповідача, та не може бути залучений як відповідач на стадії апеляційного провадження, тому указана обставина, на думку скаржника, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. В обгрунтування відповідних доводів посилається на викладені у постановах Верховного Суду висновки у справах: №145/702/156-ц від 25 березня 2019 року; №344/14047/16-ц від 31 січня 2019 року; №666/1229/16-ц від 12 лютого 2020 року; №636/3142/19 від 08 квітня 2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/51/16-ц від 12 грудня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення, вважає викладені у апеляційній скарзі доводи безпідставними та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бевз В.В. підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи, просила апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що через впровадження на всій території України карантину позивач не має можливості забезпечити явку свого уповноваженого представника для участі у вказаному судовому засіданні. Клопотання колегією суддів було відхилено як необґрунтоване, оскільки у клопотанні не наведені обставини, які перешкоджали забезпечити явку представника до суду.

Залучений апеляційним судом у якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , також до суду не з`явився та не повідомив суд про наявність поважних причин, що перешкоджали з`явитись до суду.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності обставин укладення між позивачем та відповідачем кредитного та іпотечного договорів, невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та доведеності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно шляхом продажу його на торгах у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом установлено, що 25 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №10-29/4904, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 264000 доларів США, зі сплатою 12% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 грудня 2022 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №02-10/4234 від 25 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі №4786, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею 63,4 кв.м, гараж, позначений на плані літерою «В», навіс, позначений на плані літерою «Г», сарай, позначений на плані літерою «Д», погріб під частиною «Д», вбиральня, позначена на плані літерою «Е», спорудження, позначені на плані №1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер 69232006, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит.

Доводи апеляційної скарги щодо не виконання банком договірних зобов`язань в частині надання відповідачці у користування кредитних коштів у обумовленому розмірі спростовано матеріалами справи, а саме, підписаними кредитним та іпотечним договорами, які були нотаріально посвідчені, а також змістом укладеного між позивачем та відповідачкою договором про внесення змін від 27 березня 2012 року, у якому сторони погодили розмір заборгованості у сумі 211340,18 доларів США, також погодили порядок погашення заборгованості зі сплатою 12% річних згідно із додатком №1.

Відповідачкою також не надані докази виконання кредитних зобов`язань щодо повернення кредиту.

Відповідно до п. 3.3.8 договору про внесення змін, позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1, 2.4 цього договору.

Пунктом 4.1 договору про внесення змін передбачено, що у разі порушення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі визначеному п.п. 2.4, 2.7, 2.9 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня) (п.п. 4.4 договору про внесення змін).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 05 вересня 2016 року за договором кредиту №10-29/4904 від 25 грудня 2007 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 273757,84 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 7290985,98 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 187757,06 доларів США, що еквівалентно 5000529,27 грн; сума заборгованості за відсотками - 53131,94 доларів США, що еквівалентно 1415061,68 грн; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 15836,30 доларів США, що еквівалентно 421767,80 грн; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 17032,54 доларів США, що еквівалентно 453627,23 грн.

Доводів у частині неправильності визначення суми заборгованості з наведенням власного розрахунку апеляційна скарга не містить.

Позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №10-29/4904 від 25 грудня 2007 року в розмірі 2674000 грн від загальної суми заборгованості, яка станом на 05 вересня 2016 року становить 7290985,98 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 5000529,27 грн, сума заборгованості по відсоткам 1415061,68 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 421767,80 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 453327,23 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею 63,4 кв.м, гараж, позначений на плані літерою «В», навіс, позначений на плані літерою «Г», сарай, позначений на плані літерою «Д», погріб під частиною «Д», вбиральня, позначена на плані літерою «Е», спорудження, позначені на плані №1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер 69232006, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.п. 3.1 іпотечного договору №02-10/4234 від 25 грудня 2007 року у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених п.п. 2.1.1-.2.1.11 цього договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 2.4.4 цього договору.

Згідно з п. 4.5 іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку"; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з п. 4.6 іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

06 вересня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав відповідачу письмову вимогу, в якій було запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором та/або добровільно передати у власність банку предмет іпотеки шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у тридцяти денний строк з моменту її отримання банком будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Дана вимога була отримана відповідачем 12 вересня 2016 року, яка не була виконана відповідачкою.

У доводах апеляційної скарги зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України, відповідно до якого є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Однак, такі доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими, оскільки справу розпочато судом першої інстанції у листопаді 2016 року, а відтак судом були застосовані норми процесуального права, які були чинні на час вчинення процесуальних дій.

Норми Кодексу, що регулюють порядок розгляду справ у спрощеному та загальному позовному провадженні набрали чинності 15 грудня 2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто розгляд справи підлягає продовженню, а не початку заново за новими правилами.

Сама справа була призначена ухвалою суду від 15 листопада 2016 року до розгляду у судове засідання, яке вперше було призначене на 22 березня 2017 року, у яке сторони не з`явились, про що були повідомлені шляхом направлення повісток-повідомлень обом сторонам, які наявні у матеріалах справи. Згідно із наявною судовою повісткою-повідомленням від 22 березня 2017 року відповідачка була повідомлена про наступну дату засідання на 22 серпня 2017 року, яка була особисто отримана відповідачкою, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи. Відповідно до розписки від 22 серпня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд справи, призначений на 13 вересня 2017 року та прийняв участь у цьому засіданні. Відповідно до наявного у матеріалах справи журналу судового засідання, яке відбулось 13 вересня 2017 року, судом були роз`яснені права та з`ясовувались питання про наявність клопотань. Представником відповідача не було повідомлено суд про наміри звернення із зустрічним позовом, подання доказів у спростування позову, також не було заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи, що призвело до порушення прав відповідачки, а саме позбавило її можливості подати зустрічний позов, докази та заявити про пропуск позивачем с троку позовної давності, не знайшли свого підтвердження.

А оскільки про позовну давність відповідачем до винесення рішення у суді першої інстанції заявлено не було, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування передбачених ч.4 ст. 267 ЦК України наслідків.

Не можуть також бути враховані доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, оскільки відповідач не заявляв відповідних зустрічних вимог, та такі вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції, що унеможливлює їх розгляд у суді апеляційної інстанції.

Крім того, відповідачка не позбавлена була права звернутись із самостійним позовом про визнання недійсними спірних договорів, однак цим правом не скористалась.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання правочину нікчемним, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно п.п. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, підставою для визнання правочину нікчемним є встановлення обставин, за якими норми закону указують на його нікчемність, разом з тим відповідачкою указані обставини не наведені.

Не можна також погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, призначений судом на 11 березня 2019 року, оскільки відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також судової повістки - повідомлення, судове засідання у справі повинно було відбутися 12 березня 2019 року, а рішення у справі було ухвалене 11 березня 2019 року, тому, що очевидною є описка у зазначені дати рішення. Так, відповідно до протоколу судового засідання від 12 березня 2019 рок, яке наявне у справі (а.с. 126 Т.2), та технічного запису судового засідання від 12 березня 2019 року (останній аркуш справи Т.2), судове засідання відбулось саме 12 березня 2019 року. Відповідна описка у тексті рішення може бути виправлена судом з власної ініціативи або за заявою учасників справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до позовної заяви були подані копії всіх документів, тому такі докази не повинні братись судом до уваги відповідно до ч. 2,6 ст. 95 ЦПК України, також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 указаної статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. А ч. 3 указаної статті передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача із клопотаннями про витребування оригіналів документів з тих підстав, що вона ставила під сумнів відповідність поданих копії, які б відрізнялись від наявних у неї примірників.

Відповідач також із посиланням на практику Верховного Суду відповідно до його висновків, викладених в постановах від 31 січня 2019 року у справі №344/14047/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі №145/702/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні цього позову з підстав не залучення у якості відповідача ОСОБА_2 ,як співвласника переданого в іпотеку майна. Однак, указана практика не може бути застосована при розгляді цього спору, оскільки стосується інших обставин.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

Як убачається із матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір від 25 грудня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, який її чоловік ОСОБА_2 не оспорював.

ОСОБА_2 також не оскаржував рішення суду від 11 березня 2019 року шляхом подання апеляційної скарги, а отже не заявляв про порушення будь-яких його прав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів у спростування вимог позову, а наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба