Справа № 530/595/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

16.10.2020 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І., представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Козленка О.М., представника відповідача Полтавської обласної прокуратури, прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Маюри С.В., розглянувши в судовому засіданні в місті Зіньків, Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.06.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000303 про вчинення невідомою особою кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 213 КК України. Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2017 року було задоволено клопотання про дозвіл на проведення обшуку в господарстві АДРЕСА_1 . 13.07.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000357 про вчинення громадянами ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 369 КК України. 21.07.2017 року ОСОБА_1 було висунуто обвинувачення у наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Дані про скоєння ним кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 369 КК України були внесені до ЄРДРУ 13.07.2017 за №0000357. Досудове розслідування проводилося слідчим відділом прокуратури Полтавської області. 21.07.2017 року ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, та звільнено 22.07.2017 року з під варти під заставу. 23.08.2017 року слідчим додатково були внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України за № 0000399, а саме пропозиція та надання неправомірної вигоди особі, яка обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 28.08.2017 року було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України. Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу злочинів передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2019 вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року щодо ОСОБА_1 - залишено без змін. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, довготривале слідство та судовий розгляд справи призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він перебував під слідством та судом у період з 21.07.2017 року по 18.03.2019 тобто 20 місяців. Мінімальний розмір заробітної плати станом на день подачі позову встановлений ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» складає 4723 грн. на місяць. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню складає 94460 грн. (4723 грн. х 20 місяців), але з урахуванням тривалості та безпідставності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності останній вважає, що моральна шкода є значно більшою, позивач додатково розцінює її у 300000 грн У зв`язку з вищевикладеним позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури та просив суд стягнути з держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів ,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування та прокуратури в особі Полтавської обласної прокуратури ( ) та Головного управління національної поліції України в Полтавській області ( ) 394 460 грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України( ) та 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 26.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання ( а.с.93).

Ухвалою суду від 22.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд (а.с.130).

Представник відповідача головного управління національної поліції в Полтавській області надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь ГУНП в Полтавській області та жодних доказів в обгрунтування заявленого розміру відшкодування, тому просить суд позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення ( а.с104-107).

З відповіді позивача ОСОБА_1 на відзив представника ГУНП в Полтавській області вбачається, що обставини на які посилається представник у відзиві є недоречними, оскільки звернення до суду з позовом здійснюється виключно на підставі виправдувального вироку, який набрав законної сили (а.с.111-113).

Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що жодна з наведених по суті позову підстав не визнані судом незаконними свавільними, безпідставними та такими, що грубо порушили права ОСОБА_1 . Судом не вказано на недоведеність доказів вини ОСОБА_1 , а не про незаконність дій, рішень органу досудового розслідування. Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 414 460 грн відмовити . Моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 визначити та стягнути у розмірі мінімально передбаченому ч.2 ст.13 ЗУ Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду( а.с.115-118).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Козленко О.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили суд їх задовільнити. Представник відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України у судові засідання 22.07.2020 року, 18.08.2020 року та 22.09.2020 року не з`явився, належним чином повідомлений, відзив на позову суду не надав. Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури, прокурор Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Маюра С.В. позов визнав частково, послався на відзив, який приєднано до матеріалів справи. Представник відповідача головного управління національної поліції України в Полтавській області у судові засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Козленка О.М., представника відповідача Полтавської обласної прокуратури, прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Маюру С.В., дослідивши письмові докази по справі, надані учасниками процесу на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.06.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за№ 0000303 про вчинення невідомою особою кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 213 КК України (а.с.34).Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.07.2017 року було задоволено клопотання про дозвіл на проведення обшуку в господарстві АДРЕСА_1 ( а.с.29). 13.07.2017 року внесені дані до ЄРДРУ за № 0000357 про вчинення громадянами ОСОБА_2 кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 369 КК України (а.с.35). 21.07.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 КК України ( а.с.44-45) 21.07.2017 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою ( а.с.49-51) та звільнено 22.07.2017 року з під варти під заставу. 23.08.2017 року слідчим додатково були внесені відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України за № 0000399, а саме пропозиція та надання неправомірної вигоди особі, яка обіцяє ( погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 28.08.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України ( а.с.55-59). Вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу злочинів передбачених ч.3 ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 закрито в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді (а.с.66-77). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.03.2019 року вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 31.10.2018 року щодо ОСОБА_1 - залишено без змін (а.с.78-82). Постановою заступника начальника Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області начальником СВ Пшеничним В.М. закрито кримінальне провадження № 0000303 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 213 КК України ( а.с.84-85).

Згідно зі ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду» громадянину відшкодовуються моральна шкода.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, однак провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналогічна правова позиція Верховного суду України викладена у його постанові від 02.12.2015 по справі № 6-2203цс15. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (ПВСУ від 02.12.2015 року, у справі №6-2203цс15).

Позивач ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом у період з 21.07.2017 року по 18.03.2019 року - тобто 20 місяців. Мінімальний розмір заробітної плати станом на день подачі позову встановлений Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» складає 4723 грн. на місяць. Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом 20 місяців, суд виходить з розрахунку 4723 грн. х 20 місяців = 94460 грн, та вважає, що розмір відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди з урахуванням фактів щодо тривалості та безпідставності притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення підозри та обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів, яких ОСОБА_1 не вчиняв, застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та фактичного позбавлення останнього волі, фактів проведення незаконного обшуку, проведення незаконних негласних слідчих ( розшукових) дій, то суд вважає, що моральна шкода підлягає задоволенню на суму 194460 грн.

Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, втілено в конституційні та цивільно-правові норми ст. 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Законі України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема (п.2): закриття кримінального провадження за відсутністю подій кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.5, 6 ст. 4, ч. 2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом національного права.

Зазначене законодавство передбачає відшкодування такої шкоди (збитків) у повному обсязі, що відповідає положенню ст. 22 ЦК України.

Передбачене ч. 5 статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" з 1 січня 2020 року (на час вирішення справи) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 4723 грн.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є відповідачі. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст.7, пунктів 1,2 ст.23 Бюджетного Кодексу - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про державний бюджет України". Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови від 01.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя роз`яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У рішенні від 03.10.2001 №12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) Конституційний Суд дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62).

У пункті 10-1 постанови від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться також у п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Згідно до Положень про Державну казначейську службу України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 та указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином, з викладеного вбачається, що шкода, заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконних дій органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного Бюджету України, шляхом списання коштів, на підставі рішення суду, з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури підлягають до часткового задоволення на суму 194460 грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України ( ) .

Що стосується стягнення витрат на користь позивача за професійну правничу допомогу то суд виходить з наступного: Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, на правову допомогу, та уклав договір з адвокатом (Ордер серія ПТ № 177/0018) від 21.05.2017 року, в якому зазначено обсяг та форми надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодилася позивач, обставини щодо сплати клієнтом адвокату коштів в розмірі 20000 гривень за професійну правничу допомогу, які підтверджуються квитанцією від 31.10.2017 року.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Як слідує з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: квитанцію № 0067 від 31.10.2018 року; розрахунок вартості професійної допомоги адвокатом у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 на час слідства та розгляду справи у судах; договір № 177/0018 про надання правничих послуг, угоду № 0067 від 08.08.2017 року (а.с.86-91). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи обставини справи, з урахуванням часткового задоволення позову та керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, суд діючи за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заявлений розмір вартості послуг за надання професійної правничої допомоги є завищеним, а тому слід визначити розмір витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Відповідно до статті 14 ЗУ № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір», позовна заява майнового характеру складає 1% ціни позову.

Оскільки загальна сума задоволеної моральної шкоди складає 194460 грн., то 1% від стягнутої суми становить 1944,60 грн.

На підставі викладеного, судові витрати у розмірі 1944,60 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 56 Конституції України,ст.1176,1167 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. 4, 12, 18, 76-77, 81, 137,141, 217-246, 259, 319, 352-354 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, головного управління національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування та прокуратури в особі Полтавської обласної прокуратури ( ) та Головного управління національної поліції України в Полтавській області ( ) солідарно, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 194460 (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста шістдесят) грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України ( , 01601,м. Київ вулиця Бастіонна 6) .

Стягнути з держави Україна в рахунок відшкодування матеріальних витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 8000 ( вісім тисяч ) грн., шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку державної казначейської служби України ( , 01601, м. Київ вулиця Бастіонна 6).

Судовий збір в сумі 1944 (одна тисяча дев`ятсот сорок чотири) грн 60 коп компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 16.10.2020 року.

Суддя -