Провадження № 22-ц/802/1004/20 Категорія: 69 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря Галицької І. П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 26 травня 2006 року у Гіркополонківській сільській раді Луцького району Волинської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис № 11. У даному шлюбі народилося двоє дітей: 05 жовтня 2006 року син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_4 .

Крім того позивач вказувала, що їх з чоловіком подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, що є причиною виникнення непорозумінь та сварок.

Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 26 травня 2006 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 11, та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 травня 2006 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 11.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив апеляційний суд оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність для задоволення позову та розірвання шлюбу, оскільки суд не вживав заходів щодо його примирення із позивачем, судом проігноровано необхідність встановлення факту, що їх спільне життя із позивачем та збереження шлюбу сприятиме їх інтересам та інтересам їхніх дітей.

Позивач не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони спору не підтримують сімейних відносин, припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб і сімейне життя, а тому вважав, що подальше спільне життя сторін як подружжя у шлюбі є неможливим.

Такий висновок суду є правильний.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2006 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрували у Гіркополонківській сільській раді Луцького району Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 11, та отримали свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6). У даному шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 (а.с.7-8).

Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів свідчать про те, що суд першої інстанції правильно вважав, що сім`я сторін спору розпалась, їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливим, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і воно підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не вживав заходів щодо його примирення із позивачем, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З огляду на наведене, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травні 2019 року справа № 442/6319/16-ц.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, сторони проживають окремо з червня 2020 року, позивач не згідна на примирення та збереження сім`ї з врахуванням відносин, які склалися між подружжям.

Крім того, з часу ухвалення оскаржуваного рішення до розгляду справи апеляційним судом пройшло два місяці, однак сторони сімейні стосунки не поновили та не помирилися.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому обґрунтовано вважав, що вжиття заходів щодо примирення сторін по справи є недоцільним.

Інші наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: