Справа № 951/870/20
Справа № 6/951/11/2020
УХВАЛА

19 жовтня 2020 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Галаса В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Козова подання головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Засєдко Тетянипро тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта, -

в с т а н о в и в:

09.10.2020 року начальник Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) В.Проців подав до суду подання, у якому просить: «тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з виконання виконавчого листа №819/280/18 від 28 червня 2018 року виконавчого провадження №56821415 з виконання рішення суду №600/172/19 від 08 квітня 2019 року та на загальну суму 19371,11 коп.».

Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Вивчивши наявні у поданні державного виконавця підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, дослідивши представлені матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в Козівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження ВП №56821415 з примусового виконання виконавчого листа № 819/280/18 від 28 червня 2018 року Тернопільським окружним адміністративним судом про стягнення заборгованості в розмірі 17501 гривень, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 липня 2018 року.

В межах виконавчого провадження ВП №56821415 заступником начальника Козівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Палюн О.М. вживались заходи з примусового виконання вказаного виконавчого листа, зокрема, 08.11.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно вимог п. 19 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Разом з тим, згідно з вимогами ч.1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок роз`яснення спорів у цій сфері.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду з України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Таким чином, підставою для обмеження особи у праві виїзду за кордон є сукупність двох умов: наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї рішенням суду або органу (посадової особи), а також факт її ухилення від виконання таких зобов`язань.

Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Самостійне невиконання боржником зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, судом не може розцінюватись як ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Однак, в матеріалах подання відсутні будь які дані, про те, що ОСОБА_1 має намір виїхати за кордон, не долучено доказів, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання зазначених зобов`язань, а також підтвердження отримання боржником ОСОБА_1 вимоги про добровільне виконання зобов`язання. Крім того, відсутні докази одержання усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення про звернення до суду із даним поданням.

Відтак, державним виконавцем не надано доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та інші дії, що здійснювались виконавцем у процесі виконавчого провадження, а тому і не доведено ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Враховуючі викладені обставини, а також те, що обмеження у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим, передчасним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні подання головного державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Засєдко Тетяни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя О.Б.Гриновець