Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 530/138/20
Провадження № 2/553/525/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.10.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі: - Іжик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

В заяві позивач зазначив, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29.11.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідного віку починаючи з 16.09.2011 року, до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки змінився його сімейний та матеріальний стан, позивач просив суд зменшити розмір стягуваних з нього на користь ОСОБА_2 аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Малофєєв А.І. не з`явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами. У заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Павлюченко О.О. в судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають у повному обсязі та при вирішенні спору прохали стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмір 4204,00 грн..

Інші заяви та клопотання від сторін не надходили.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, зважаючи на відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, суд ухвалив справу розглянути за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду від 29.11.2011 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу ( заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 16.09.2011 року, до досягнення повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 183 СК України аліменти на утримання дитини стягуються в частці від заробітку батьків.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір стягуваних аліментів може бути змінено судом в разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, їх стану здоров`я.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.05.2018 року по справі № 553/3404/17 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, за заявою ОСОБА_2 прізвище ОСОБА_3 змінено з " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_3 ".

Відповідачем у відзиві зазначено підстави для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , стало те, що окрім аліментів він жодної допомоги на утримання дитини ОСОБА_3 відповідачу не надавав та не надає, її життям не цікавився. Через його байдужість до життя, здоров`я та навчання дитини, ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду з позовом про позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 .

Підставою для зменшення розміру аліментів, яка зазначена стороною позивача є те, що у 2015 році ОСОБА_1 отримав травму в ході проведення антитерористичної операції на території Донецької області, внаслідок якої , як зазначено позивачем, останній потребує постійного лікування, на підтвердження чого було надано виписки з медичної картки та відповідно коштів для лікування.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 01512 від 19.02.2015 року ОСОБА_1 18.02.2015 року о 9-00 годині отримана травма, а саме: "упал с высоты борта "Камаза", в результаті чого отримав "Закритий субкапитальний перелом левой м/берцовой кости. Ушиб поясничной области слева". З медичної документації вбачається, що ОСОБА_1 вже наступного дня 19.02.2015 року, отримавши лікування "согласно листа назначения, наложена задняя гипсовая лонгета на левую нижнюю конечность". Після чого, ОСОБА_1 , згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №106 від 27.02.2018; №б/н від 02.09.2019 року; № 5286 від 16.10.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" та Комунальному підприємстві " 3-я міська клінічна лікарня" Полтавської міської ради з діагнозом "Хронічна вертеброгенна радикулопатія корінців L5 ,S1 праворуч на тлі грижі міжхребцевого диску L5- S1 з формуванням відносного стенозу хребцевого каналу за рахунок грижі, протрузії мхд L4- L5, остеохондроз, спондилоартроз попереково-крижевого відділу хребта, помірний больовий, м`язово тонічний синдром, помірне порушення статикодинамічної функції хребта, рецидивуючий перебіг, стадія ремісії."

Згідно рекомендацій щодо лікування вказаної хвороби, то у виписці від 27.02.2018 року зазначено приймати наступні препарати:

1. Тизалуд 2мг-10 днів;

2. нейрорубін 1 т 1 р/д-1 місяць;

3. терафлекс 1 т 2 р/д-2 місяці;

4. ЛФК, профілактор Євмінова, плавання; повторні курси масажу, санаторно-курортне лікування.

Згідно рекомендацій лікарів, зазначених у виписці від 02.09.2019 року, більше ніж через рік від попереднього лікування, а також у виписці від 16.10.2019 року позивачу призначено прийом таблеток та консультація фізіотерапевта.

З огляду на надану медичну документацію позивачем, вбачається, що дані захворювання позивача не потребують операційного втручання та лікуються амбулаторно пігулками, масажем та зігріваючими кремами, що не є достатньою та об`єктивною підставою зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Разом з цим позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо несення ним додаткових фінансових витрат на його лікування та відновлення. Курс лікування від отриманих травм позивач також проходив в державних лікувальних установах, що також підтверджує висновок суду про те, що будь-яких матеріальних витрат на своє лікування останній не ніс.

Всупереч цьому, суд визнає належними доводи сторони відповідача, наведені у відзиві, про те, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у м. Полтава, в квартирі своєї матері, де, як учасник бойових дій, має пільги по сплаті за комунальні послуги і, згідно закону, сплачує лише 50% вартості та користується пільгами встановленими, у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», на відміну від відповідача ОСОБА_2 , оскільки остання жодних пільг не має, та вимушена сплачувати за проживання і комунальні послуги за себе та дітей повну вартість комунальних послуг, що становить значну частину бюджету сім"ї відповідача.

Суд критично відноситься до доводів позивача, що об`єктивною підставою для зменшення розміру аліментів є та обставина, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває батько, який є інвалідом другої групи, і це значно відображається на його матеріальному стані, з наступних підстав. Так, у відповідності до доказів наданих стороною відповідача у справі, батько позивача ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 107 від 05.03.2020 року, складеним Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми), свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

При цьому, про дані обставини, які настали в ході перебування справи на розгляді, позивачем до дня ухвалення рішення суду не повідомлено та надано жодного доказу, в свою чергу, стороною позивача надано заяву про розглядом судом справи за наявними у матеріалах справи доказах, що вказує про недобросовісність процесуальної поведінки з їхнього боку.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , від даного шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого зазнані : ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ( а.с.6).

Згідно судового наказу від 02.01.2020 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави , стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає у АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої у АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини всхі видів доходу щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання заяви до суду 04.12.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2020 року зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 02.01.2020 року з 1/4 частки всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вказана обставина щодо наявності на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зменшення розмір аліментів з 1/4 на 1/6 на його утримання, вказувалась позивачем, як безумовна підстава для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .

Дані доводи позивача суд визнає недостатніми, які по своїй природі спростовували б дійсність обставин щодо потреб доньки ОСОБА_3 та її стану здоров`я.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду з боку матері, оскільки впродовж останніх трьох років має хронічну хворобу та перебуває на Диспансерному обліку у лікаря-алерголога. У дитини діагностовано алергічний ринит, у відповідності до консультативного висновку спеціаліста № 4961 від березня 2019, № 22 від 18.02.2020 року. У зв"язку з цим, Софія потребує постійного нагляду лікарів та медикаментозного лікування протягом всього року, оскільки має алергію на цвітіння рослин, на побутовий пил, на продукти харчування, крейду, латекс, пір`я та пух, хутро тварин, опале листя та інше.

У 2019 року з метою визначення збудників алергії у дитини було проведено дослідження тестом "ALEX", вартість якого становить 6830,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 28.03.2019 року.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_3 потребує спеціального харчування- гіпоалергенної дієти. Мінімум два рази на рік необхідно забезпечити ОСОБА_3 стаціонарне лікування в алергології, що потребує значних коштів.

З медичних документів наданих щодо стану здоров`я дитини - ОСОБА_3 в березні минулого року у Софії стався набряк "Квінке", або ангіоневротимчний намбряк - це гостра алергічна реакція організму, що характеризується масивним набряком слизових оболонок, шкіри і підшкірної жирової клітковини, причиною якого є реакція організму на різноманітні фактори, що мають біологічне або хімічне походження. Захворювання названо на честь німецького лікаря ОСОБА_10 , що вперше описав його у 1882 році [1].

Набряк Квінке поділяють на дві форми захворювання - алергічну та псевдоалергічну. Алергічний набряк Квінке виникає внаслідок імунної відповіді організму на проникнення специфічного алергену - медикаментів, харчових продуктів, після укусу комах та інших членистоногих; розвиток ангіоневротичного набряку можуть пришвидшити фізичні фактори - інсоляція, холод, перегрівання. Сприяють розвитку алергічної форми набряку Квінке вірусні інфекції, лямбліоз, гельмінтози. Алергічна форма набряку Квінке часто поєднується із харчовою алергією, бронхіальною астмою, кропив`янкою, полінозами.

Після того, як у ОСОБА_3 в березні 2019 року сталося вказане захворювання (набряк "Квінке"), вона була госпіталізована та їй призначено дороговартісне лікування.

Відповідачем у відзиві вказувалось про те, що крім постійного лікування, їй повсякчас доводиться стежити за харчуванням ОСОБА_3 , прискіпливо ставитися до вибору одягу та взуття, оглядати приміщення, де проходить навчання та дозвілля ОСОБА_3 , оскільки не кожен навчальний заклад може бути нею відвідуваний через її хворобу. Це зазвичай, окрім фінансових витрат, потребує ще додаткового часу та уваги з боку матері.

При цьому, відповідач у відзиві вказувала про те, що ОСОБА_3 потребує постійного обстеження у лікаря-кардіолога у зв"язку з тим, що вона приймає велику кількість препаратів для лікування алергії, які можуть негативно впливати на її серцеву діяльність. На даний час їй встановлено діагноз "Метаболічна кардіоміопатія пролапс мітрального клапана 1 ступеня МАРС. Вегетативна дисфункція».

Оскільки, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення, вважаю, що при існуючих обставинах: стан здоров"я дитини, моє матеріальне становище та становища Позивача і його батьків, вимога про зменшення суми аліментів не може та не повинна бути задоволена.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги стан здоров`я дитини - ОСОБА_3 , зумовлений хронічними захворюваннями ОСОБА_3 , та необхідність стаціонарного лікування у найближчий час та амбулаторного лікування алергії постійно, а також та приймаючи до уваги, що аліментні зобов`язання носять індивідуальний характер та при їх визначенні, зменшенні повинно бути враховано ряд чинників, які в своїй сукупності вказуються на розмір аліментів, які повинні забезпечувати рівень життя та розвиток дитини, в зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку, що розмір аліментів, який встановлений рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області, у розмірі 1/4 частини є обґрунтованим та достатнім для забезпечення рівня життя та розвитку ОСОБА_3 .

При цьому, судом враховується матеріальне становище сторін у справі, що в своїй сукупності вказує про можливість зі сторони ОСОБА_1 сплачувати розмір аліментів встановлений рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області, за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не працює, оскільки з другою молодшою дитиною перебуває в додатковій відпустці без збереження грошового забезпечення для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду (до досягнення нею віку 3 років 6 місяців), що підтверджується Витягом з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 10.01.2020 № 16о/с. таким чином, відповідач ОСОБА_2 має на утриманні двох маленьких дітей: 3-х та 9-ти років, які потребують постійного догляду.

Поряд з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 має суттєві знижки на оплату житла, комунальних платежів (75%), право на безкоштовне отримання ліків, безкоштовний проїзд у міському транспорті та транспорті з міжміського сполучення, додаткову оплачувану відпустку, оплату санаторно-курортного лікування, тощо та інше, що допомагає йому суттєво економити витрати на повсякденні потреби, як то утримання житла, лікування, транспортні витрати та значно економить його бюджет.

Як вбачається із щорічної декларації ОСОБА_1 за 2019 рік, останній не має на утриманні та не веде спільне господарство із своїми батьками, вони не зазначені як члени його сім"ї, а відтак, посилання сторони позивача на те, що він має на утриманні і допомагає своїм батькам не знайшло свого підтвердження відповідно до матеріалів справи.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має постійну роботу та постійне джерело доходу, що дозволяє йому мати гідний рівень життя, а він не позбавлений обов`язку та має повну і достатню можливість забезпечувати такий самий гідний рівень життя своїм дітям.

Крім того, як вбачається із декларації ОСОБА_1 , у 2019 році його батько надав йому кошти в сумі 72 000 гривень, отримані від продажу автомобіля, однак позивачем не було сплачено аліментів у розмірі 1/4 частки від зазначеної суми його доходу, як зобов`язано його рішенням Зіньківського районного суду від 29.11.2011 року по справі № 2-996/11.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що матеріальне становище ОСОБА_1 не погіршилося, а навпаки покращилося, так, як за 2019 рік останній отримав доход у сумі 323 286,00 гривень, що відповідає понад 26 940 гривень у місяць, що є значним та суттєвим розміром щомісячних доходів.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини вказують на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд приходить до висновку, що судові витрати понесені відповідачкою - ОСОБА_2 у вигляді витрат на правову допомогу у розмір 4204,00 грн., не підлягають стягненню з відповідача по справі, оскільки є такими, що подані в порушення ст. 134 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З даного питання Велика Палата Верховного суду у постанові № 904/4494/18 від 12.11.2019 року, послалася на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору до суду першої інстанції не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а тому його вимоги щодо такого відшкодування є необґрунтованими.

Судом встановлено, що першу заяву у справі у формі відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відповідачем подано 28 лютого 2020 року ( а.с.35-42).

В подальшому в ході судового розгляду відповідачем не було заявлено про наявність або про ймовірність наявності витрат у справі останньою суду та стороні позивача надано та повідомлено не було, при цьому, орієнтовний розрахунок судових витрат було подано лише 07 жовтня 2020 року, що виключає правові підстави для задоволення даних вимог заявлених ОСОБА_2 .

При цьому, з огляду на матеріали справи, суд приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, який не був сплачений останнім при зверненні до суду з вказаним позовом, з підстав, що він відноситься до пільгової категорії громад, оскільки є учасником бойовий дій, що є помилковим.

Згідно п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» пільга по сплаті судового збору надається учасникам бойових дій, Героям України, які звільняються від сплати судового збору у справах пов`язаних з порушеннях їхніх прав.

У відповідності до даної норми статті , норма даної статті законодавцем обмежено дане право певною умовою - позовні вимоги повинні бути направлені на захист прав позивача, як учасника бойових дій чи Героя України.

Разом з цим, ця пільга не розповсюджується на позивача при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн..

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко