Справа №265/1269/20
Провадження №2/265/846/20
06 квітня 2020 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Головченко М.Ю.,
розглянувши лист начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради,
В провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Слащев А.Г., приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіна О.В., про визнання договору купівлі продажу недійсним та витребування майна.
17 березня 2020 року ухвалою суду була частково задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Згідно з п.5 резолютивної частини ухвали про забезпечення позову, примірник цієї ухвали для виконання було направлено до уповноваженого структурного підрозділу Маріупольської міської ради.
Відповідно до п.6 резолютивної частини цієї ухвали, ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
24 березня 2020 року ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2020 року про забезпечення позову по справі №265/1269/20 була отримана уповноваженою особою відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради.
Розглянувши лист начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради та оцінивши дії відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради на предмет дотримання чинного законодавства в частині виконання ухвали про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частина 1 ст.258 ЦПК України, до видів судових рішень відносить зокрема ухвали.
Стаття 157 ЦПК України передбачає, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, суд вважає, що ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2020 року про забезпечення позову по справі №265/1269/20 є обов`язковою до негайного виконання і повинна бути виконана відповідними державним та іншим органами, яким вона була направлена для вжиття відповідних заходів.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон про державну реєстрацію речових прав), дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закон про державну реєстрацію речових прав передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, суд робить висновок, що під поняттям «державна реєстрація прав», Закон про державну реєстрацію речових прав та підзаконні акти, які прийняті на його виконання, розуміють порядок офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення як речових прав на нерухоме майно, так і обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частина 1 ст.18 Закону про державну реєстрацію речових прав передбачає, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
При цьому, ч.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо державна реєстрація прав проводиться не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, державний реєстратор обов`язково визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав.
Крім цього, ч.2 ст.18 Закону про державну реєстрацію речових прав передбачає, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, п.35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. №553) (надалі Порядок державної реєстрації) зокрема встановлює, що державна реєстрація прав на підставі рішень судів проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом, без подання заяви заявником.
При цьому, п.36 Порядку державної реєстрації передбачає, що державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує заяву в електронній формі з обов`язковим долученням до неї електронних копій оригіналів документів, необхідних для такої реєстрації, виготовлених шляхом сканування, або оригіналів електронних документів з обов`язковим накладенням кваліфікованого електронного підпису. Документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, не подається. Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв.
Отже, суд робить висновок, що у випадку надходження до державного реєстратора рішення суду для виконання, ні Закон про державну реєстрацію речових прав, ні Порядок державної реєстрації, не передбачає для суду обов`язок одночасно подати заяву про державну реєстрацію прав, а для державного реєстратора провести процедуру обов`язкового визначання обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб і цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевірки повноважень представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав.
Згідно з п.1 ч.2 ст.27 Закону про державну реєстрацію речових прав, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Пункт 40 Порядку державної реєстрації передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.
Таким чином, суд вважає, що відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, в супереч ч.5 ст.18, п.1 ч.2 ст.27 Закону про державну реєстрацію речових прав та п.п.35, 36, 40 Порядку державної реєстрації, в не передбачений законом спосіб покладає на Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області обов`язок надати документи, які встановлюють особу заявника та його повноваження та оригінали документів, необхідних для проведення реєстрації, у паперовій або електронній формі. Конкретно не вказуючи, які саме оригінали документів, суд повинен ще надати для проведення державної реєстрації прав, окрім примірника ухвали про забезпечення позову. Тобто безпідставно не виконує рішення суду, яке підлягає негайному виконанню та є обов`язковим в силу закону.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.10 Закону про державну реєстрацію речових прав, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
Згідно з п.5 ч.1 ст.18 Закону про державну реєстрацію речових прав, одним з етапів порядку проведення державної реєстрації прав є прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).
Таким чином, суд робить висновок, що державний реєстратор, під час опрацювання заяви про державну реєстрацію прав, коли це передбачено Законом, може прийняти одне з таких рішень: рішення про державну реєстрацію прав, або рішення про зупинення державної реєстрації прав, або рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав. При цьому, ані Закон про державну реєстрацію речових прав, ані Порядок державної реєстрації не надає державному реєстратору права приймати рішення про повернення без виконання поданих документів.
Отже, суд вважає, що повернення без виконання на адресу суду ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2020 року про забезпечення позову по справі №265/1269/20 є порушенням чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Частина 7 ст.262 ЦПК України передбачає, що з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 260 262 ЦПК України, суд
1. Звернути увагу начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради Сидоренко О.О. про необхідність дотримання під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вимог ст.ст.10, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. п.п.35, 36, 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. №553).
2. Встановити начальнику відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради Сидоренко О.О. строк 10 (десять) днів, з моменту отримання цієї ухвали, для надання суду відповіді про законодавчі підстави повернення без виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2020 року про забезпечення позову по справі №265/1269/20.
3. Роз`яснити начальнику відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради Сидоренко О.О., положення п.4 ч.1 ст.148 ЦПК України, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання ухвали про забезпечення позову.
4. Направити цю ухвалу до Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області для прийняття рішення в порядку, передбаченому ст.214 КПК України, оскільки невиконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.03.2020 року про забезпечення позову по справі №265/1269/20 містить ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Встановити керівнику Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області строк 10 (десять) днів, з моменту отримання цієї ухвали, для надання суду відповіді про вжиті ним заходи.
5. Примірник цієї ухвали направити особам, яких вона стосуються.
6. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
7. Ця ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується, в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.
Учасник справи, якому ця ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
8. Ця ухвала складена та підписана 06 квітня 2020 року.
Суддя А.В. Щербіна