Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 635/889/14-ц

провадження № 61-43901св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1957 році за час шлюбу побудували житловий будинок літ. «А-1» на АДРЕСА_1 . 25 лютого 1962 року приймальною комісією виданий акт про закінчення будівництва та введення будинку до експлуатації.

Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 20 травня 1991 року № 348 за її батьком ОСОБА_2 у довічне володіння закріплена земельна ділянка площею 1 217,00 кв. м на АДРЕСА_1 .

Рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09 липня 1994 року № 466 затверджені акти про закінчення будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , проте право власності на житловий будинок батьками в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Її мати ОСОБА_3 після смерті чоловіка звернулася до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини, однак право на спадщину у встановленому законом порядку не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , залишивши заповіт на належну їй частку житлового будинку на її ім`я.

Після смерті батьків право на спадкування отримали вона та її брати: ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 .

Спадщину після смерті батьків вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим будинком, оскільки проживає в ньому, здійснює догляд за ним, підтримує будинок в належному санітарно-технічному стані. Проте на цей час оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі вона не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавців.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» на АДРЕСА_1 без урахування самочинно збудованих будівель, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 та в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - житловий будинок літ. «А-1» на АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У іншій частині позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР) прийняла спадщину після смерті матері.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , який не залучений до участі у розгляді справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У грудні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , який не залучений до участі у розгляді справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, в період якого у 1957 році побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Актом приймальної комісії про закінчення будівництва та введення до експлуатації індивідуального домоволодіння від 25 лютого 1962 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , прийнятий до експлуатації. У подальшому цьому будинку присвоєно номер 36.

Рішенням Виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 20 травня 1991 року № 348 за ОСОБА_2 закріплено в довічне спадкове володіння земельну ділянку загальною площею 1 217,00 кв. м на АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09 липня 1994 року № 466 затверджено акт введення та приймання до експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте право власності на цей житловий будинок в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_3 після смерті чоловіка звернулася до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , залишивши заповіт на належну їй частку житлового будинку на ім`я ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до прикінцевих положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, спірні правовідносини в частині визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 регулюються нормами ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Представником позивача підтверджено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_4 на час смерті батька був зареєстрований у спірному будинку, проживав разом з батьком та після смерті батька продовжував проживати у цьому будинку, користуватися спадковим майном. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_5 .

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із відомостей побудинкової книги, паспортних даних, встановлено, що зареєстрованим постійним місцем проживання сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , на час смерті батька був спірний будинок. Зазначені обставини не спростовані належними та допустимими доказами.

Матеріали справи містять відомості про те, що 14 грудня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , проте йому відмовлено, оскільки встановлено, що при зверненні він не надав документів, що посвідчують право власності на майно.

Отже, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2014 року вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , який не залучений до участі у розгляді справи; суд першої інстанції неправильно визначився із суб`єктним складом у правовідносинах, що склались.

На стадії апеляційного провадження ЦПК України не передбачає залучення до участі у справі осіб як відповідачів, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з підстав незалучення до участі у справі усіх спадкоємців.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко