Ухвала

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/17559/19

провадження № 61-6034ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 січня 2018 року о 10.00 год в м. Вінниці на вул. Некрасова на перехресті з вул. Шмідта водій автотранспортних засобів міжнародних перевезень та за суміщенням професій експедитор департаменту транспорту ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_2, керуючи автомобілем «VOLVO FH», державний номерний знак НОМЕР_1 не дотримався бокового інтервалу, не врахував габарити транспортного засобу та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем «Mercedes-Benz» ML-350, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить позивачу. Після чого, ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 .

Постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 березня 2018 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, (справа № 150/66/18) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень.

Позивач зазначав, що протиправними діями ОСОБА_2 були порушені його права на володіння, користування та розпорядження його власністю, та спричинено матеріальні збитки в результаті пошкодження автомобіля. Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження збитки позивача становлять 88 828,09 грн.

Крім того, внаслідок вказаної ДТП позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. В результаті ДТП, позивач не міг користуватись власним транспортним засобом та був вимушений відвідувати різних спеціалістів, які проводили роботи щодо ремонту та відновлення його автомобіля. Розмір моральної шкоди позивач оцінював в 50 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Епіцентр К» на його користь кошти в сумі 88 828,09 грн в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також стягнути кошти в сумі 50 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 5 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 49,97 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2020 року в задоволенні заяв ОСОБА_1 та ТОВ «Епіцентр К» про відшкодування судових витрат відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2020 року в частині відмови в стягненні матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та в частині розподілу судових витрат скасовано. Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2020 року в частині відмови в стягненні витрат по оплаті судового збору та в частині відмови в стягненні витрат на проведення автотоварознавчого дослідження скасовано. Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 88 828,09 грн в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Змінено розподіл судових витрат. В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2020 року залишено без змін.

27 березня 2020 року ОСОБА_3, який діє від імені ТОВ «Епіцентр К», за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2020 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, ціна позову у даній справі становить 138 828,09 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська