Справа № 216/1290/20
Провадження 2/216/2482/20

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

06 жовтня 2020 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області в складi судді - Сидорак В.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Балі А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, -

Стислий виклад позиції позивача:

ОСОБА_3 до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розписками в розмірі 434 208,78 грн. та 889 824,12 грн., крім того витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 21350,80 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір позики № 1, відповідно до якого він надав відповідачу позику в розмірі 10000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року. Цього ж дня була складена розписка про отримання грошей за договором позики від 01.02.2017 року. Крім того, 03 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики № 1, відповідно до якого він надав відповідачу позику в розмірі 20000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року, на підтвердження фактичного одержання грошей була складена розписка. Станом на сьогоднішній день, незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача щодо повернення позики за договорами, останній свої зобов`язання так і не виконав, отримані гроші в борг так і не повернув. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу,три проценти річних, проценти на рівні облікової ставки НБУ, пеню в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 05.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

ухвалою суду від 05 березня 2020 року частково задоволена заява позивача щодо забезпечення позову.

ухвалою суду від 14 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 1ст. 278 ЦПК України відзив щодо позову не подав.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору позики № 1 від 01.02.2017 року Еркан Оз (позикодавець) надав ОСОБА_4 (позичальнику) позику в розмірі 10000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в договорі, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,05 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Згідно розписки від 01.02.2017 року ОСОБА_5 отримав від Еркан Оз грошові кошти в розмірі 10000 доларів США (а.с. 13-14).

Крім того, відповідно до Договору позики № 1 від 03.08.2017 року Еркан Оз (позикодавець) надав ОСОБА_4 (позичальнику) позику в розмірі 20000 доларів США строком до 15 грудня 2017 року та у випадку не повернення коштів у строки вказані в договорі, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,05 % від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. Згідно розписки від 03.08.2017 року ОСОБА_5 отримав від Еркан Оз грошові кошти в розмірі 20000 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 15.12.2017 року (а.с. 15-16).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд вважає, що надані позивачем суду договори позики та розписки є належними письмовими доказами, що підтверджують факт передачі грошових коштів позикодавцем позичальнику та визначають строки їх повернення, засвідчують факт отримання певної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписках, підписано власноручно відповідачем ОСОБА_2 , факт не повернення цих коштів у визначений в розписках строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики у розмірі 244 800,00 гривень та 489 600,00 гривень.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд погоджується з вимогою (розрахунком) позивача про стягнення суми боргу:

1) за договором позики № 1 від 01.02.2017 року та розпискою від 01.02.2017 року у розмірі 434 208,78 грн.,

де сума основаного боргу 244 800,00 грн.; 3% річних 14225,34 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ 86275,04 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 88908,40 грн. (а.с. 17-18).

2) за договором позики № 1 від 03.08.2017 року та розпискою від 03.08.2017 року у розмірі 889 824,12 грн., де сума основаного боргу 489,600,00 грн.; 3% річних 30981,89 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ - 175605,43 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 193636,80 грн. (а.с. 19-20).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат пов`язаних із забезпеченням розгляду справи, зокрема на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК передбачено, що він має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 закону №5076-VI).

Судом встановлено, що 14 лютого 2020 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Святенко Євгенієм Юрійовичем укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 3.3.1 Договору про надання правової допомоги від 14.02.2020 року клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату у розмірі та в строки окремо погоджені між ними.

Згідно п. 6.2 Договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням договору, окремо обумовлюється сторонами та можуть визначатися додатковою (ми) угодою (ми) до цього Договору або усно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача окрім договору про надання правової допомоги від 14.02.2020 року, не надано жодного документу, в зв`язку з чим в задоволенні цієї вимоги слід відмовити

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510,00 грн. та 420,40 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер Турецької Республіки НОМЕР_2 , суму боргу за Договором позики № 1 від 01 лютого 2017 року та розпискою від 01 лютого 2017 року до цього договору еквівалентну 10000 доларів США, а саме: 244800,00 грн., 3 % річних 14225,34 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ 86275,04 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 88908,40 грн., що разом складає 434 208,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер Турецької Республіки НОМЕР_2 , суму боргу за Договором позики № 1 від 03 серпня 2017 року та розпискою від 03 серпня 2017 року до цього договору еквівалентну 20000 доларів США, а саме: 489600,00 грн., 3 % річних 30981,89 грн.; проценти на рівні облікової ставки НБУ 175605,43 грн.; пеня в розмірі 0,05 % відповідно до п. 7 Договору позики - 193636,80 грн., що разом складає 889824,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер Турецької Республіки НОМЕР_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 10510,00 грн. та 420,40 грн., що разом складає 10930,40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально - Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення суду, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

відомості про сторін

Позивач: ОСОБА_1 , громадянин Туреччини, ідентифікаційний номер Турецької Республіки НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: Туреччина, м. Стамбул, Авджилар.

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя В.В. Сидорак