Справа № 447/2543/19 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/920/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 та її представника Ощипка В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» на рішення Миклаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні .2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ТзОВ "Енергія-Новий Розділ" заборгованість по заробітній платі в сумі 30 170,43 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 року по 25.10.2019 року включно у розмірі 40 849,64 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що у період часу з 01.08.2006 року по 20.06.2019 року вона працювала в ТзОВ"Енергія-Новий Розділ" та була звільненна у зв"язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, при звільненні їй було нараховано суму 52 027, 54 грн, і станом на день звільнення залишок заборгованості по заробітній платі становив 30 270, 43 грн.

Вказувала, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виплати заборгованості по заробітній платі, однак Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" порушило строки виплати заробітної плати, передбачені чинним законодавством України, що призвело до порушення її прав.

Рішенням Миклаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 р. по 02.12.2019 року включно у розмірі 50 909,63 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Стягнуто з ТзОВ « Енергія - Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Енергія - Новий Розділ».

В апеляційній скарзі покликається на те, що на час звернення з позовними вимогами Відповідачем було виплачено Позивачу 11 232,43 грн. (21 червня 2019 року виплачено 2418,30грн., 03 липня 2019 року виплачено 8714,13 грн., 15 серпня 2019 року виплачено Позивачу 100,00 грн.) нараховану заробітну плату за 13 днів роботи червня 2019 року і інші нарахування та не було виплачено Позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 30 170,43 грн.

Також зазначає, що на час подання позивачкою заяви (від 26.11.2019 року) розрахунок з нею було проведено повністю, зокрема 04 грудня 2019 року Товариством виплачено Позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 30 170,43 грн., підтверджуючі документи (копія виписки з банку за 04.12.2019р. та копія відомості про зарахування на рахунки держателів пластикових (зарплатних) карток ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» заробітної плати (наявні в матеріалах судової справи).

Вказує, що ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» не спроможне було своєчасно розрахуватися з Позивачем з незалежних від товариства причин.

На думку скаржника, затримка у виплаті гр. ОСОБА_1 залишку компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 30170,43грн. сталася не з вини товариства, а внаслідок накладення ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/32373/18 арешту на рахунки товариства на яких знаходяться грошові кошти, що і спричинило часткову не виплату належних Позивачу грошових коштів при звільненні з роботи .

Просить рішення Миклаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2006 року по 20 червня 2019 року працювала на підприємстві ТзОВ "Енергія-Новий Розділ", що стверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 8-9).

Згідно довідки ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» № 76 від 22 липня 2019 року, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України була нарахован сума у червні 2019 року 52 027, 54 грн., залишок заборгованості на час видачі довідки становив 30 270, 43 грн. (а.с.11).

Судовим наказом Миколаївського районного суду Львівської області від 10 вересня 2019 року стягнуто з ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 30 170 грн. 43 коп. , а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 червні 2019 року по 05 вересня 2019 року включно у розмірі 23 778 грн. 15 коп.(а.с. 18)

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року заяву ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про скасування судового наказу задоволено. Скасовано судовий наказ 3447/2079/19, виданий Миколаївським районним судом Львівської області від 10 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Розяснено стягувачу ОСОБА_1 , що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.(а.с. 19)

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У пункті 81 постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами спору існували трудові правовідносини, врегульовані КЗпП України, станом на день звільнення позивачці не проведено виплату всіх належних від підприємства сум. Спір про розмір заборгованості відсутній.

Конституцією України гарантовано право особи на працю та право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 97 КЗпП України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Таким чином, право працівника на оплату праці гарантується державою першочергово і законом передбачено відповідальність за невиплату заробітної плати у визначені строки.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідач не надав доказів того, що на всі його кошти та на всі його рахунки без винятку накладено арешт.

Крім цього, як вбачається із відомостей сайту https://clarity-projekt.info ( Prozorro) у ТзОВ «Енергія-Новий Розділ»є наявні 25 рахунків у 7 банках, 6 рахунків відрито в період червень-грудень 2019 р. На протязі 2020 р. підприємство здійснювало тразакцїї з рахунків січень - 29 транзакцій сума 102025,80 гри, лютий - 42 .транзакції сума 149272,89, березень - 30 транзакцій сума 86943,94, квітень 2020 р.- 40 транзакцій сума 140 530,03 гри., травень-44 транзакції 95734,48 гри., червень- 47 транзакцій 205761,44 грн., липень -42 транзакції 176 922,47, серпень-7 транзакцій 17603,25 гри. вересень- 8 транзакцій 74552,15 грн., отже з початку 2020 р. підприємство здійснило 289 транзакцій на суму 1 049 346,45 грн., це відомості які відображені в системі прозоро.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги щодо того, що затримка у виплаті ОСОБА_1 залишку компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 30170,43грн. сталася не з вини товариства, а внаслідок накладення ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/32373/18 арешту на рахунки товариства на яких знаходяться грошові кошти не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дішов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» - залишити без задоволення.

Рішення Миклаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.