Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Халатур В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що 21 травня 1998 року ним було придбано домоволодіння. У договорі купівлі-продажу та технічному паспорті адреса домоволодіння була вказана: АДРЕСА_1 .

У березні 2020 року позивач звернувся до Магдалинівської селищної ради із заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення меж в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. Рішенням сесії йому було відмовлено у затвердженні технічної документації, у зв`язку із тим, що села Шевченківка-1 не існує. Згідно довідки Магдалинівської селищної ради дійсна адреса придбаного будинку: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини перешкоджають позивачеві у виготовленні та затвердженні технічної документації на присадибну ділянку, у зв`язку із чим звертається до суду та прохає визнати за ним право власності на будинку: АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позивач є власником житлового будинку за договором купівлі-продажу, його право власності ніким не оспорюється, позивач не звертався до Магдалинівської селищної ради із питанням зміни адреси домоволодіння, у зв`язку із зміною адміністративно-територіального устрою.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 травня 1997 року належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Згідно довідки Магдалинівської селищної ради від 21.07.2020 року, житловий будинок який належить позивачеві розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5).

Вирішуючи питання щодо наявності достатніх правових підстав для визнання права власності за позивачем на житловий будинок суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК).Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи предмет спору в даній справі та заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, оцінка правомірності рішення про відмову у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою в порядку цивільного судочинства судом не здійснюється.

Частинами 1, 4, 5 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтями 15, 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок набуття права власності на земельну ділянку регламентується зокрема, Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та іншими нормативними та підзаконними актами.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначається підстави для набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Рішенням Магдалинівської селищної ради від 03 квітня 2020 року позивачеві відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, у зв`язку із тим, що села Шевченківка-1 не існує (а. с. 6).

Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на домоволодіння, у зв`язку із відмовою органу місцевого самоврядування у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачем у справі. Доказів, що право власності на домоволодіння не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивач оспорює обставину щодо відмови органу місцевого самоврядування у затвердженні технічної документації із землеустрою та незгодою із місцем розташуванням житлового будинку, у зв`язку із чим право вимоги щодо визнання права власності заявлено необґрунтовано. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Суддя Т.А.Ковальчук