Номер провадження: 22-ц/813/5843/20
Номер справи місцевого суду: 501/1097/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2020 року, ухваленогопід головуванням судді Петрюченко М.І., повний текст рішення виготовлений 10 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (далі ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту») про поновлення на роботі, виплаті заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якому просив:

- скасувати накази в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №16-к від 02.04.2019 року, №23 від 28.02.2019 року, №34 від 28.03.2019 року, №36 від 01.04.2019 року;

- поновити його на посаді економіста (або на рівнозначній посаді) ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту»;

- виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.04.2019 року по час прийняття рішення судом про поновлення згідно з щомісячним посадовим окладом у сумі 9200 грн.

В обґрунтовування свого позову зазначив, що наказом №16-к від 02 квітня 2019 року його звільнено з посади економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач вважає наказ про звільнення незаконним, прийнятим з порушеннями чинного законодавства.

Також позивач зазначив, що 18 лютого 2019 року на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2019 року його було поновлено на роботі, проте поновлення відбулося з порушеннями вимог законодавства, оскільки його повинні були поновити на посаді економіста підприємства або на рівнозначній посаді, але поновлення відбулося на нерівнозначній посаді, яка є нижчою за рангом.

Також у день прийняття на роботу 18.02.2019 року йому було запропоновано ознайомитись з новою посадовою інструкцією від 06.02.2019 року, з якою він не погодився.

Однак, не дивлячись на його обґрунтовану відмову виконувати роботу, що не передбачена трудовим договором та його кваліфікацією, в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» у перший же день поновлення і по час звільнення намагався незаконно та навмисно надавати йому накази, вказівки та розпорядження стосовно виконання не погоджених з ним обов`язків та ще й без забезпечення належних умов та знарядь праці.

Позивач вважає, що накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності підлягають скасуванню, як незаконні.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Скасовані накази в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №16-к від 02 квітня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та накази №23 від 28.02.2019 року, №34 від 28.03.2019 року і №36 від 01.04.2019 року «Про оголошення догани економісту з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» Ярмолі В.М.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» з 02 квітня 2019 року.

Вирішено виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.04.2019 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі згідно з місячним окладом на відповідній посаді.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 березня 2020 року постановлено виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2020 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі згідно з місячним окладом на відповідній посаді у розмірі 95680 грн.

03 березня 2020 року ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» звернулося до суду з заявою про роз`яснення судового рішення від 31 січня 2020 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської облсті від 17 березня 2020 року в задоволені заяви Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про роз`яснення рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП«Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» зазначає, що судом неповно і неправильно встановленні обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх невірної оцінки.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що судом були досліджені у повному обсязі докази, які підтверджують незаконність дій керівника відповідача, доводи викладені в апеляційній скарзі є надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представників ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту», перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2019 року ОСОБА_1 поновлено на роботі наказом в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» Агафонікова І.В. №6-к від 06.02.2019 року (а.с.18, 219 т.1, а.с.15 т.2).

Наказами в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №23 від 28.02.2019 року, №34 від 28.03.2019 року, №36 від 01.04.2019 року економісту з аналізу господарської діяльності портопунктів ОСОБА_1 оголошено догани через невиконання розпоряджень керівництва підприємства (а.с.12-17, 244-245 т.1, а.с.6-7, 13-14 т.2).

Наказом в.о. начальника державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» від 02.04.2019 року №16-к ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.11 т.1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі і виплаті заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог ст.214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення позивача з цих підстав, відносяться факт про наявність трудового дисциплінарного проступку (винної, протиправної поведінки), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника.

Відповідно до п.п.18 і 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пленум Верховного Суду України в п.23 названої Постанови роз`яснив, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Системне тлумачення ст.ст.21, 139-141 КЗпП України надає суду підстави для визначення змісту поняття трудової дисципліни, яка включає в себе зобов`язання працівника виконувати роботу, визначену трудовим договором, чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, що випливають з трудового договору, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

З цього випливає, що працівник зобов`язаний виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, зокрема посадових обов`язків. Невиконання або несумлінне виконання своїх посадових обов`язків визнається порушенням трудової дисципліни.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але непізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2019 року, наказом в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» Агафонікова І.В. №6-к від 06.02.2019 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на рівнозначній посаді у реорганізованому підприємстві (а.с. 18 т. 1).

Приймаючи до уваги те, що позивач не погодився з поновленням його на роботі на рівнозначну посаду, не погодився з новою посадовою інструкцією економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів від 06.02.2019 року, висловлена позивачем незгода обійняти рівнозначну посаду сама по собі не звільняє роботодавця від встановленого законом обов`язку запропонувати позивачеві іншу роботу (інші вакантні посади) в межах освітньо-кваліфікаційного рівня позивача (а.с. 18 т. 1).

Тобто, лише сукупність таких обставин як відсутність посади, з якої було звільнено позивача та документально підтвердженої відмови позивача обійняти рівнозначну посаду з переліку вакантних посад ДП «МАЧРП» станом на день поновлення ОСОБА_1 на роботі, зумовили б настання обставин, за яких відповідач мав би правові підстави для припинення з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Однак, судом було встановлено, що пропозиція позивачеві іншої роботи відповідачем не була здійснена. При цьому, отримавши від позивача відмову на поновлення на рівнозначну посаду, та за наявності вакантних, або таких, які міг обійняти позивач виходячи із рівня кваліфікації, ступеню освіти, досвіду роботи, відповідач жодних дій, направлених на пропозицію позивачеві іншої роботи не вчинив.

Натомість, не дивлячись на відмову позивача виконувати роботу відповідно до посадової інструкції економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів цього підприємства від 06.02.2019 року, в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» у перший же день поновлення і по час звільнення видавались накази, вказівки та розпорядження, які обґрунтовано не виконувались позивачем.

Вищенаведене дало підстави суду для висновку, що накази в.о. начальника ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №23 від 28.02.2019 року, №34 від 28.03.2019 року, №36 від 01.04.2019 року «Про оголошення догани економісту з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» ОСОБА_1 » є незаконними та таким, що підлягають скасуванню.

Також, як наслідок незаконності вказаних наказів, є незаконним звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (Наказ в.о. начальника державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №16-к від 02.04.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »).

Отже, судом встановлено, що звільнення позивача здійснено без законних підстав.

У відповідності до ст.235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав він повинен бути поновлений на колишнє місце роботи.

Позивач в позові просив суд поновити його на посаді економіста (або на рівнозначній посаді) державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту».

Також судом встановлено, що на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2019 року, Наказом ДП «МАЧРП» №6-к від 06.02.2019 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на рівнозначній посаді економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів у реорганізованому підприємстві, що підтверджується копією наказу (а.с.18 т.1) з новою посадовою інструкцією економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів цього підприємства від 06.02.2019 року.

Висновки суду про те, що позивач підлягає поновленню на посаді економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту», а також про стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є вірними.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

На підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд у відповідності до норм чинного законодавства, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, скасувавши накази про звільнення та накази про оголошення догани, поновивши позивача на посаді економіста з аналізу господарської діяльності портопунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» з 02 квітня 2019 року, з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу з 03.04.2019 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі згідно з місячним окладом на відповідній посаді, допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі з виплатою заробітної плати за один місяць.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту`про те, що судом неповно і неправильно встановленні обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх невірної оцінки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, були надані докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме, що відповідач звільнивши ОСОБА_1 з роботи порушив вимоги трудового законодавства.

Більш того у суді апеляційної інстанції представники ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» пояснили, що не пропонували іншу посаду, тому, що відсутні були будь-які інші посади, що підтверджується штатним розкладом, який був наданий у суді апеляційної інстанції.

Однак, будь-яких доказів про повідомлення ОСОБА_1 про відсутність інших посад, представники ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» не надали, пояснивши, що повідомлення відбулось усно.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення, посилався на докази, які не були досліджені, а саме посадові інструкції 2017 року та 2019 року.

З метою перевірки зазначених доводів апеляційної скарги, апеляційним судом задоволено клопотання ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» щодо залучення посадових інструкцій, а саме: копії посадової інструкції економіста ДП «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» від 06.11.2017 року; копії посадової інструкції економіста з аналізу господарської діяльності порто пунктів ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» від 06.02.2019 року до матеріалів справи, з яких вбачається, що вони відрізняються у обсязі роботи на посаді, яку займав ОСОБА_1 до звільнення, та після поновлення на роботі.

За таких підстав доводи апеляційної скарги ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення були досліджені всі надані докази, взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк