№ 336/1796/20
пр. № 2/336/2645/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, суд -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року представник позивача звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача в якому просить стягнути ОСОБА_1 суму сплаченого відшкодування в розмірі 59 277,19 грн. та суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року справу було передано до Шевченківського районного суду и. Запоріжжя для розгляду за підсудністю.

Позов обґрунтовано тим, що 29 січня 2016 року, в межах населеного пункту м.Василівки (342 км.+650 м. автодорозі Харьків-Сімферополь) мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , в наслідок якої останній скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який знаходився на проїзній частині. В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до Василівської ЦРЛ.

Оскільки на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, на підставі п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МСТБУ за заявою потерпілої особи виплатила потерпілій відшкодування у розмірі 59 277,19 грн., яка складається з : 29 405,89 грн. витрати на лікування, 5 067,30 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаною з тимчасовою втратою працездатності, 24 804,00 відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності.

Посилаючись на ст.. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представник позивача просив суд стягнути вище вказану суму сплаченого відшкодування та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначені строки для надання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2016 року причиною ДТП стало порушення пішохода ОСОБА_2 вимог п.п. 4.4, 4.14., а,г, Правил дорожнього руху. Вина відповідача, як необхідна умова притягнення особи до відповідальності, відсутня. Посилаючись на ч. 5 ст. 1187 ЦК України просив суд відмовити у задоволенні позову.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 січня 2016 року, в межах населеного пункту м.Василівки (342 км.+650 м. автодорозі Харьків-Сімферополь) мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , в наслідок якої останній скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який знаходився на проїзній частині. В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до Василівської ЦРЛ.

Оскільки на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, на підставі п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МСТБУ за заявою потерпілої особи виплатила потерпілій відшкодування у розмірі 59 277,19 грн., яка складається з : 29 405,89 грн. витрати на лікування, 5 067,30 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаною з тимчасовою втратою працездатності, 24 804,00 відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності.

23 травня 2016 року слідчий СВ Василівсткого ВП ГУНП України в Запорізькій області Мартиняк В.П., розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000231 виніс Постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення на підставі ч. 2 ст. 286 КК України (а..с 7-9).

Позивач, посилаючись на ст.. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути суму сплаченого відшкодування у розмірі 59 277,129 грн.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що оскільки досудовим слідством в діях відповідача ОСОБА_1 не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, тому вказане свідчить про відсутність вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Як вбачається із матеріалів справи за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 від 29.01.2016 року за фактом ДТП та отримання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 слідчим СВ Василівсткого ВП ГУНП України в Запорізькій області Мартиняк В.П. 23.05.2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди,а виходячи з цього, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України .

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц.

Шкода завдана позивачу внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, проте не з вини відповідача ОСОБА_4 , що є підставою для відшкодування шкоди саме страховою компанією.

Враховуючи, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З урахуванням відмови у задоволенні позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-284, 355 ЦПК України, ст.ст.116,117 КЗпП України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А. Галущенко