Справа № 450/3107/17 Провадження № 2/450/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Роман Васильович, ОСОБА_4 ,

про (предмет позову):

визнати рішення № 60 від 11 листопада 1999 року «Про оформлення права власності на власний житловий будинок АДРЕСА_2 гр . ОСОБА_2 » - незаконним;

визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 106, видане на ОСОБА_2 - недійсним;

визнати фіктивно укладений договір купівлі продажу від 21 травня 2016 року за № 1117, що посвідчений третьою особою - приватним нотаріусом Олефіром Р.В., житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , в с АДРЕСА_2 - недійсним та одночасно скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Олефіра Романа Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 29698736 від 22 травня 2016 року на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом від померлого батька ОСОБА_5 право власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , стягнути судові витрати,

позиція позивача (підстава позову): позивач після смерті батька 1 / 2 успадкувала житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Проте, оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування надано дозвіл на оформлення права власності на вказане будинковолодіння за відповідачем ОСОБА_2 , що і було зроблено останньою. Далі між відповідачами укладено оскаржуваний договір, який по своїй суті є фіктивним.

Позиція відповідача ОСОБА_2 : у судове засідання не з`явилася.

Позиція відповідача ОСОБА_3 : позовні вимоги в процесі розгляду справи заперечив, оскільки та безпідставні.

Позиція відповідача Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області: у судове засідання не з;явився, проте у процесі судового розгляду справи подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без участі представника сільської ради, при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

Позиція третіх особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»: у судове засідання представник не з`явився.

Приватного нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Р.В.: договір купівлі - продажу з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 від 21 травня 2016 року був посвідчений з дотриманням вимог нормативно-правових актів, а тому вимога позивача про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 : у процесі розгляду справи позовні вимоги підтримав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

13.11.2017 року ухвала про залишення позовної заяви без руху; 12.03.2018 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 12.03.2018 року заява позивача про забезпечення доказів; 12.03.2018 року ухвала суду про забезпечення позову; 27.03.2018 року пояснення приватного нотаріуса Олефір Р.В.; 11.07.2019 року заява представника Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про розгляд цивільної справи без участі представника сільської ради; 23.12.2019 року, 12.02.2020 року заява відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі; 26.03.2020 року заява представника позивача про розгляд справи без його участі.

Встановлені судом фактичні обставини та їх оцінка суду.

На підставі рішення № 60 від 11 листопада 1999 року «Про оформлення права власності на власний житловий будинок АДРЕСА_2 гр . ОСОБА_2 », було видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 106.

Як підставу оскарження зазначеного рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлючого документу позивач вказує на належність їй права власності на 1 /2 ідеальну частину будинковолодіння АДРЕСА_2 . Яке набуте позивачем в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , також позивач зазначає, що вона особистою працею та коштами брала участь у будівництві спірного будинку. Тому, позовні вимоги про визнання незаконним рішення № 60 від 11 листопада 1999 року «Про оформлення права власності на власний житловий будинок АДРЕСА_2 гр . ОСОБА_2 » та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 106, видане на ОСОБА_2 слід розглядати в сукупності з позовною вимогою про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом від померлого батька ОСОБА_5 право власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 .

Так, Будівельний паспорт на спірний будинок (а.с. 22 -23) виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно витягу з погосподарської книги починаючи з 1986 року по 1995 рік (а.с. 27-33) Верхньобілківської сільської ради головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 був ОСОБА_5 за будинковолодінням рахується житловий будинок житловою площею 79,6 м.кв. загальною площею 207,7 м.кв., складається з чотирьох кімнат, земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно довідки № 1290 від 27.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про те, що за ОСОБА_7 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з по господарськими книгами Верхньобілківської сільської ради рахувався житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 1085 від 31.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про те, що дійсно батько позивача ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із ним на день його смерті були зареєстровані та проживали: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 08.08.2017 року сліду, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 . В день смерті ОСОБА_5 згідно ст. 525, 527 ЦК України 1963 року, відкрилась спадщина, в склад якої окрім іншого увійшло право власності на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу вимог п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Олефіром Р.В., заведено спадкову справу № 96/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_1 від 09.08.2017 року. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом 09.08.2017 року.

Подання позивачем заяви у 2017 після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки проживала з останнім на час смерті та є спадкоємцем першої черги спадкування поряд з ОСОБА_2 у відповідності до ст. 529 ЦК України 1963 року. Заповіт ОСОБА_5 не складався.

Проте, суд не може погодитися з твердженням позивача про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5 в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки:

в силу вимог п. 1 ч. 1 ч. 2 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за № 152/361 (в редакції чинній на час відкриття спадщини ОСОБА_5 ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

На думку суду Довідки № 1290 від 27.10. 2016 року, №1085 від 31.07. 2017 року, видані виконавчим комітетом Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, які суперечливі в даті смерті ОСОБА_5 самі по собі не можуть свідчити про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , оскільки не підтверджують вступу ОСОБА_1 в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не доведеного того факту, що вона (позивач) своєю працею та коштами брала участь у будівництві спірного будинку, який збудований у 1990 році.

Проте, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 продовжила оформлення права власності на спірне будинковолодіння, звернулася до органу місцевого самоврядування зареєструвавши таке право власності. Такі дії, на думку суду, свідчать про вступ у володіння та управління спадковим.

З урахуванням того, що право власності на спірний будинок на час смерті ОСОБА_5 не було зареєстровано, на думку суду, позивач правомірно звернулася до органу місцевого самоврядування, з метою отримання рішення про дозвіл на реєстрацію права власності в позасудому порядку, оскільки такий порядок реєстрації права власності був сформований станом на 2000 рік.

Таким чином, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_2 з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набула у власність будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 1518 від 28.11.2016 року, виданої виконавчим комітетом Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про те, що дійсно ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 79,6 м.кв. загальною площею 207,7 м.кв. До будинковолодіння належить будівля, літня кухня-сарай, Б, будівля, вбиральня, В, споруда, огорожа, 1, споруда, ворота, 2. Таким чином, органом місцевого самоврядування також не ставиться під сумнів правомірність набуття ОСОБА_2 право власності на спірне майно.

Згідно Договору купівлі-продажу будинку, укладеного 21.05.2016 року між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , посвідчений Олефіром Р.В. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1117 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи законність набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , остання, в силу вимог ч. 1 ст. 658 ЦК України, володіла правомочністю на розпорядження таким майном.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач вказує, що оскаржуваний договір слід визнати недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мала права відчужувати майно, так як не була його власником в цілому, а також в силу недійсності Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р.

Згідно ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; о0соба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням встановлених судом фактів правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_2 , а також законності Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. про що зазначено вище, суд прийшов до висновку про відсутність підстав зазначених позивачем для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 21 січня 2015 року у справі N 6-197цс14, від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1873цс16.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Якщо і припустити, що ОСОБА_3 не передавав кошти за оскаржуваним правочином, проте такого перед судом не доведено, є незаперечний факт переходу права власності на спірне майно до останнього. Сам цей факт свідчить про виконання мети договору - набуття права власності.

Тому, на думку суду, оскаржуваний правочин не можна вважати фіктивним, оскільки в будь - якому випадку правові наслідки такого правочину настали.

Щодо вказівки відповідача ОСОБА_3 у заяві від 12.02. 2020 року на пропуск позивачем строку позовної давності, то суд зазначає таке:

Відповідачі покликаються на ту обставину, що ВСУ у справі за № 6-2469цс16 висловлена така правова позиція: пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

З урахуванням зазначеного строк позовної давності щодо вимог про оскарження рішення № 60 від 11 листопада 1999 року «Про оформлення права власності на власний житловий будинок АДРЕСА_2 гр . ОСОБА_2 » та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 106, видане на ОСОБА_2 позивачем пропущений. З урахуванням ЗУ « Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 р. N 4176-VI, закінчився у 2014 році, оскільки у позивача не було перешкод дізнатися про реєстрацію за її матір`ю права власності на спірний будинок.

Проте, наслідки спливу строку позовної давності визначенні ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки суд відмовляє у позові оскільки такий не безпідставний.

Заходи забезпечення позову вжиті у відповідності до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.03.2018 року у справі № 450/3107/17, у виді накласти арешт на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , який належить відповідачеві ОСОБА_3 на праві приватної власності підлягають скасуванню на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про (предмет позову):

визнати рішення № 60 від 11 листопада 1999 року «Про оформлення права власності на власний житловий будинок АДРЕСА_2 гр . ОСОБА_2 » - незаконним;

визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.02.2000 р. на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , зареєстроване в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 106, видане на ОСОБА_2 - недійсним;

визнати фіктивно укладений договір купівлі продажу від 21 травня 2016 року за № 1117, що посвідчений третьою особою - приватним нотаріусом Олефіром Р.В., житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , в с АДРЕСА_2 - недійсним та одночасно скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Олефіра Романа Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 29698736 від 22 травня 2016 року на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом від померлого батька ОСОБА_5 право власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , стягнути судові витрати,

- відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті у відповідності до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.03.2018 року у справі № 450/3107/17, у виді арешту житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , який належить відповідачеві ОСОБА_3 на праві приватної власності,- скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ); виконавчий комітет Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, (с. Верхня Білка, вул. І. Франка, 1, Пустомитівського району Львівської області); ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (м. Львів, вул. Липинського, 54); приватний нотаріус Олефір Роман Васильович, (АДРЕСА_5,) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 )

Повне рішення суду складено 03.04.2020 року.

СуддяЄ. О. Данилів