Постанова

Іменем України

19 березня 2020 року

м. Київ

справа № 591/8215/15-ц

провадження № 61-47900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Сумський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року у складі суддів: Кононенко О. Ю., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справи України, управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - УМВС України) в Сумській області, науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (далі - НДЕКЦ) при УМВС України в Сумській області (в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на посаді діловода канцелярії науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при

УМВС України в Сумській області. 06 листопада 2015 року її було звільнено з роботи на підставі пункту 8 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи. Вважала, що її звільнення проведено з порушенням вимог закону, оскільки установа, в якій вона працювала, не ліквідована. Крім того, під час її звільнення не було дотримано визначений законом порядок, так як не було запропоновано іншу роботу в тій же установі. Також вказувала про те, що внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути із відповідачів 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Останнім рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) Сумського НДЕКЦ МВС України. Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 985 грн 23 коп. з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць допущене до негайного виконання.

Рішення районного суду мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 з займаної посади є незаконним у зв`язку з відсутністю юридичного факту, а

саме - змін в організації виробництва і праці новоствореного органу, який є підставою для звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Крім того, незаконне звільнення суттєво порушило життєві зв`язки позивача, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до моральних страждань, нервових переживань, тому доведеною і такою, що підлягає стягненню з відповідача, враховуючи принцип розумності і справедливості, суд визнав грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу Сумського НДЕКЦ МВС України відхилено. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року касаційну скаргу Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у процесі ліквідації Управління МВС України в Сумській області, до складу якого входив НДЕКЦ при Управлінні МВС України, з 07 листопада 2015 року утворилася нова юридична особа - Головне управління Національної поліції в Сумській області, до складу якої НДЕКЦ при Управлінні МВС України не увійшов. Оскільки позивач не була переведена у заново утворену юридичну особу - Головне управління Національної поліції в Сумській області в установленому порядку, відсутні підстави для поновлення її на роботі у цій установі. ОСОБА_1 була правомірно звільнена з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Сумській області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги доводи та докази позивача про те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається, що НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області та Сумський НДЕКЦ МВС України зареєстровані в цьому реєстрі під одним номером, мають один і той же ідентифікаційний код, дату державної реєстрації, а дані про перебування НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області в процесу припинення відсутні. Вказані обставини підтверджують, що юридична особа, в якій працювала позивач не була ліквідована, а відбулась зміна її назви та підпорядкування. Роботодавцем позивача був безпосередньо НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області, як окрема юридична особа. Також при звільненні не було дотримано вимог статті 49-2 КЗпП україни в частині працевлаштування позивача на інших вакантних посадах, наданий відповідачем акт про відмову від посади бібліотекаря взагалі не складався 06 листопада 2015 року та, згідно нового штатного розпису, були наявні інші посади, які відповідали освіті, спеціальності та професії позивача проте не були запропоновані останній. Апеляційний суд не надав належної оцінки доказам у справі щодо завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку із незаконним звільненням.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Сумський НДЕКЦ МВС України зазначив про те, що на виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію» було ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України. Головне управління Національної поліції у Сумській області є окремою заново створеною юридичною особою і НДЕКЦ до складу Головного управління Національної поліції у Сумській області не увійшов. Оскільки позивач не була переведена у заново створену юридичну особу - Головне управління Національної поліції у Сумській області в установленому порядку, остання не вправі вимагати поновлення на роботі у вказаній установі. Сумський НДЕКЦ не приймав і не звільняв з роботи позивача. Позивач не довела фактів порушення її прав та інтересів, тому просили залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Суди установили, що наказом Управління МВС України в Сумській області від 30 квітня 2015 року № 137 о/с ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області та не була атестованим працівником міліції чи державним службовцем.

06 серпня 2015 року був опублікований Закон України «Про Національну поліцію». Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Наказом УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно з пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 1 частини статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, серед яких Головне управління Національної поліції та ліквідовані як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, тобто, Управління Міністерствавнутрішніх справ.

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та постанов Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», від 23 вересня 2015 року № 751 «Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ» та від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС 99 посад експертно-криміналістичної служби скасовано.

Згідно із статтею 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення), дія трудового договору працівника продовжується.

Установлено, що була розпочата процедура ліквідації Управління МВС України в Сумській області, як юридичної особи, якій передувало скорочення всіх штатів УМВС України та його структурних підрозділів, у тому числі і НДЕКЦ при УМВС України, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388. Головне управління Національної поліції в Сумській області є новоствореною юридичною особою і не є правонаступником УМВС України в Сумській області. Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 в УМВС України в Сумській області скасовані всі штати та скорочено всі посади УМВС України в Сумській області, у тому числі й 99 посад НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області.

Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року

№ 1392 був затверджений штат Сумського НДЕКЦ МВС України.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. У разі, якщо вивільнення є масовим, то відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

04 вересня 2015 року УМВС України в Сумській області телеграмою

від 03 вересня 2015 року зобов`язано структурний підрозділ - НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області в установленому порядку надати до Сумського міського центру зайнятості інформацію про масове планове вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підрозділів, а також довести до відома працівників НДЕКЦ пункт 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

04 вересня 2015 року працівниками НДЕКЦ при УМВС України підготовлена інформація про заплановане масове вивільнення працівників згідно звітності форми № 4-ПН, яка направлена до державної служби зайнятості.

Пункт 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачає особливий порядок попередження працівників про майбутнє вивільнення та зазначає, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому НДЕКЦ при УМВС України додатково під підпис повідомило всіх працівників про майбутнє вивільнення, у тому числі й ОСОБА_1 , що підтверджується відомістю з її особистим підписом від 04 вересня 2015 року.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2016 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» розпочалась процедура ліквідації УМВС України в Сумській області та з 07 листопада

2016 року утворено нову юридичну особу - Головне управління Національної поліції в Сумській області. НДЕКЦ до складу Головного управління Національної поліції в Сумській області не увійшло.

06 листопада 2015 року до НДЕКЦ при УМВС України надійшла примірна структура НДЕКЦ МВС України в областях і в м. Києві, яка за своєю структурою значно відрізнялась від штату НДЕКЦ при УМВС України, передбачала меншу кількість посад ніж було в НДЕКЦ при УМВС України та взагалі не передбачала посаду діловода канцелярії. Оскільки вказаною примірною структурою не було передбачено посади діловода, на якій працювала ОСОБА_1 , а було передбачено посаду бібліотекаря, тому з метою працевлаштування позивачки

06 листопада 2015 року Сумським НДЕКЦ при УМВС України останній було запропоновано вказану посаду.

Згідно акта про відмову від 06 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовилась від працевлаштування на посаду бібліотекаря.

Обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який попереджається про наступне вивільнення, іншу роботу передбачено в частині третій статті 49-2 КЗпП України. Вказані положення зобов`язують роботодавця надати працівнику іншу роботу лише в разі її наявності. Отже, обов`язок власника або уповноваженого ним органа одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, передбачений частиною другою статті 40 та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, у випадку відсутності можливості запропонувати працівнику іншу роботу, не позбавляє роботодавця права звільнити його.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Таким чином, Управління МВС України в Сумській області, до складу якого входив НДЕКЦ при УМВС України, ліквідовано та з 07 листопада 2015 року утворилася нова юридична особа - Головне управління Національної поліції в Сумській області, до складу якої НДЕКЦ при УМВС України не увійшов, позивач була належним чином попереджена про звільнення, при цьому вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до Закону України «Про національну поліцію» не є обов`язком роботодавця.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 наказом Управління МВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) у зв`язку з ліквідацією Управління МВС України в Сумській області відбулось із дотриманням трудового законодавства.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу можуть бути задоволені лише у разі наявності підстав для поновлення позивача на роботі, проте у цій справі підстави для задоволення зазначених вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що позивача звільнено з роботи за ініціативою роботодавця без наявності встановлених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України підстав - за відсутності ліквідації установи, спростовуються встановленими під час розгляду справи, обставинами і дослідженими доказами.

За таких обставин, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, стосуються переоцінки доказів у справі, є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко