Номер провадження 22-ц/804/1040/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року у цивільній справі № 219/11428/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (суддя першої інстанції Шевченко Лілія Володимирівна), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 17 липня 2017 року вона була звільнена з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, де працювала оператором при черговому по станції.

З лютого 2017 року заробітна плата роботодавцем їй перестала виплачуватися. На даний час, за її даними у відповідача мається нарахована, але не виплачена їй заборгованість по заробітній платі: за лютий 2017 року в сумі 4826,14 грн.; за березень 2017 року в сумі 4350,54 грн.; за квітень 2017 року в сумі 2644,80 грн.; за травень 2017 року в сумі 1064,57 грн.; за червень 2017 року в сумі 200,88 грн.; за липень 2017 року в сумі 11589,30 грн., а всього 24676,23 грн.

Вказана заборгованість по зарплаті досі не виплачена позивачу на її зарплатний рахунок.

Позивач просила суд першої інстанції ухвалити рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 24676,23 грн. та допустити негайне виконання рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого їй окладу) 3895,00 грн.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з лютого 2017 по липень 2017 в розмірі 24676,23 грн. відмовлено.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що дане рішення є неправильним та незаконним і постановленим з порушенням норм процесуального і матеріального права.

ОСОБА_1 просила Донецький апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року і постановити нове рішення по суті позовних вимог, яким стягнути із Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 24676,23 грн. та допустити негайне виконання рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого їй окладу) 3895,00 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та надано відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24 лютого 2020 року.

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 97,98), копія апеляційної скарги позивача відповідачем по справі отримана (а.с. 98). Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року справу призначено до розгляду на 08 квітня 2020 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду позивач ОСОБА_2 08.04.2020 року не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (а.с. 103-104).

В судове засідання апеляційного суду 08.04.2020 року представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 40 41).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не є належним відповідачем, який має виконати обов`язок щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивача.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Із копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 вбачається, що на момент звільнення ОСОБА_1 знаходилася у трудових відносинах зі структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Вказана регіональна філія не має статусу юридичної особи і входить до складу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Саме ПАТ «Українська залізниця» і здійснила звільнення позивача з роботи, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 8 9).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Таким чином, Акціонерне товариство «Українська залізниця» є належним відповідачем.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 в період з 11.07.2016 року по 17.07.2017 року працювала в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» оператором при черговому по станції по залізничній станції Микитівка виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З лютого 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Згідно наказу № № 4452/ДН-ос від 10.07.2017 року позивач звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем були надані розрахункові листки, з яких вбачається, що сума нарахованої заробітної плати за лютий 2017 року становить: нараховано 4826,14 грн., сума до виплати 2037,67 грн.; за березень 2017 року нараховано 4350,54 грн., сума до виплати 3459,49 грн.; за квітень 2019 року нараховано 2644,80 грн., сума до виплати 2103,10 грн.; за травень 2017 року нараховано 1064,57 грн., сума до виплати 846,52 грн.; за червень 2017 року всього нараховано 200,88 грн., сума до виплати 159,73 грн.; за липень 2017 року всього нараховано 11589,30 грн., сума до виплати 9276, 41 грн. (а.с.10-15). Інших документів про наявність заборгованості відповідача, позивачем не надано.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до листа структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.12.2019 року № ДІД-1664, за період з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1570,63 грн., отримана 25.07.2017 року у касі Дирекції м. Лиман (а.с. 73).

Згідно відомостей на виплату грошей № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 14.07.2017 року отримала 1570,63 грн. (а.с. 74 76).

Як вбачається із Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форми ОК-5, ОК-7, сума заробітку ОСОБА_1 за січень 2017 року складає 5146,61 грн., за лютий 2017 року 4826,14 грн., за березень 2017 року 4350,54 грн. (а.с. 107-108).

Враховуючи, що за березень 2017 року позивач отримала 1570,63 грн., стягненню підлягає сума 2779,91 грн., а також за лютий 2017 року в розмірі 4826,14 грн., а всього 7606,05 грн.

Виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Проте в матеріалах справи відсутні, крім табуляграм, розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_1 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Згідно положень статей 115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Викладене вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19; провадження № 61-1980 св 20.

Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Донецький апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 592,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 :

- заборгованість по заробітній платі за лютий, березень 2017 року в розмірі 7606 (сім тисяч шістсот шість) грн. 05 коп.

- Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті суми 7606 грн. 05 коп. утримати податки та інші обов`язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 на користь держави судовий збір у розмірі 592 (п`ятсот дев`яносто дві) грн. 05 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 08 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна