ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5820/20 Справа № 172/19/20 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О
при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Васильківський районний відділ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року, мотивуючи тим, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Уральськ Уральської області Казахської РСР. У 1978 році його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно з ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , переїхали в Дніпропетровську область та 21 серпня 1979 року зареєструвались в АДРЕСА_1 .
Зазначав, що у 1979 році він пішов до дитячого садочку «Сонечко», що розташований в АДРЕСА_2 , а 01 вересня 1982 року пішов до першого класу Синельниківської середньої школи №4 (яка була переакредитована в Першу українську гімназію № 4) та у 1992 році закінчив середню школу-гімназію №4 м.Синельникове Дніпропетровської області. 03 серпня 1992 року він наказом директора птахофабрики «Синельниківська» №49-К прийнятий учнем електромонтера 1 розряду птахофабрики «Синельниківська» Синельниківського району Дніпропетровської області. 01 вересня 1992 року зарахований на перший курс Синельниківського вечірнього машинобудівного технікуму за спеціальністю «Бухгалтерський облік, контроль і аналіз господарської діяльності». 30 червня 1992 року був прийнятий на облік Синельниківського міськрайонного військового комісаріату Дніпропетровської області та знятий з обліку 17 квітня 2000 року. Його мати ОСОБА_3 наказом №76 від 05 вересня 1980 року була прийнята ветсанітаром ветсанпропустника Синельниківської міжколгоспної бройлерної фабрики. 25 серпня 2001 року ОСОБА_3 звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація підприємства) згідно з наказом №7-к від 25 серпня 2001 року.
Вказував, що він у січні 2018 року звертався до Васильківського районного сектору Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорту громадянина України, але йому було відмовлено у цьому та запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області встановлено факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Посилаючись на те, що згідно з листом ГУДМС України в Дніпропетровській області від 11 грудня 2019 року йому повторно рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року, а тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, що він постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року заява задоволена. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України до 24 серпня 1991 року.
В апеляційні скарзі заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не доведено факту його проживання та території України станом до 24 серпня 1991 року
Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Казахській РСР, що підтверджується копією паспорту та перекладом з російської та англійської мови на українську мову.
Згідно з копією домової книги для прописки громадян ОСОБА_2 , 1944 року народження, ОСОБА_3 , 1946 року народження у 1979 році зареєструвались в АДРЕСА_1 .
За вказаною ж адресою зареєстровані їхні діти - ОСОБА_4 , 1968 року народження, та ОСОБА_1 , 1975 року народження.
З довідки Синельниківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 відділу освіти Синельниківської міської ради від 16 лютого 2018 року №16 видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчався в Синельниківській середній школі №4 з 01 вересня 1982 по 31 травня 1992 року та закінчив 11 класів, отримавши свідоцтво НОМЕР_1 .
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991 року. Рішення суду набрало законної сили 23 серпня 2018 року.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що, враховуючи надані письмові докази, з урахуванням принципу верховенства права, те, що заявник в повному обсязі обґрунтували свої вимоги та підтвердили їх доказами, є підстави для задоволення заяви.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду у зв`язку з наступним.
За змістом статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ) громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України (у такому випадку є громадянами України з 24 серпня 1991 року); особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав (у такому випадку є громадянами України з 13 листопада 1991 року); особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України (у такому випадку є громадянами України з моменту внесення відмітки про громадянство України); особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону №2235-ІІІ особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України«Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215/2001, (далі - Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.
У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.
Згідно з пунктом 27 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Статтею 1 Закону №2235-III (у редакції станом на дату ухвалення апеляційним судом постанови) визначено, що безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.
Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
На підставі викладеного суди дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту його постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заявник не підтвердив заявлені у справі вимоги, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, яким судом надана належна правова оцінка, а саме: копією домової книги будинку АДРЕСА_1 , копією трудової книжки ОСОБА_3 (матері), копією довідки №16 від 16 лютого 2018 року, копією паспорту та ідентифікаційного номера матері.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 367 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.