РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/6069/20

Провадження № 22-ц/4815/962/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2020 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

15 квітня 2020 року до Рівненського міського суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

За час спільного сімейного життя у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2014 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання рішення законної і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 12 лютого 2013 року донька залишена проживати з матір`ю. Вона повністю перебуває на її утриманні. На даний час розмір аліментів призначених судом на утримання дитини є недостатнім та мізерним та не покривають витрат, які вона постійно несе на дитину, на її лікування, розвиток, навчання, харчування, одяг, іграшки та ін.

Вказує, що відповідач участі у додаткових витратах на утримання доньки не приймає. У 2019 році у їхньої доньки було діагностовано хронічне захворювання. У зв`язку із чим донька перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненська обласна дитяча лікарня».

У зв`язку із діагностованим захворюванням, доньці 19 грудня 2019 року встановлено інвалідність.

Враховуючи наявність хронічного захворювання їхня донька потребує постійного дороговартісного лікування, яке нею забезпечується для дитини самостійно.

На амбулаторне та стаціонарне лікування, обстеження доньки вона витрачає кошти, які підтверджуються фіскальними чеками та іншими документами, які долучаються до матеріалів справи.

Вказує, що нею, станом на день подання позову до суду понесені великі витрати на лікування доньки в сумі 17858,27 грн., витрати підтверджені фіскальними чеками, які необхідно стягнути із відповідача. Також нею витрачено більше 15000 тисяч гривень на лікування доньки на які їй в лікарні чеки не надавали.

Окрім викладеного, за приписами лікарів вона змушена була змінити раціон харчування доньки. Специфічне харчування потребує значних коштів, які нею витрачаються щоденно.

Наголошує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, має значні доходи, працюючи неофіційно. Працює таксистом. На літо їздить на заробітки у Норвегію. На праві власності йому належить автомобіль КІА. Відповідач нещодавно купив новий котедж в м. Рівне.

На підставі викладеного, вважає, що необхідно стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на доньку у розмірі 17 858,27 грн., у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7 069,70 грн..

Не погодившись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі заперечує щодо висновку суду про задовільний стан його здоров`я та зазначає, що після проведених обстежень в нього виявлено ряд інфекційних хвороб, які потребують дорого вартісного лікування. Стверджує, що його матеріальне становище не дозволяє в повній мірі брати участь у додаткових витратах на дитину, оскільки він працює охоронцем, отримує мінімальну зарплату, має на утриманні іншу малолітню дитину та дружину, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Інших доходів, крім заробітної плати, не отримує, що підтверджується довідкою Фіскальної служби від 26 лютого 2020 року. Також частково заперечує розмір додаткових витрат, які позивач обгрунтовує квитанціями на придбання ліків, оскільки не всі вони призначені для лікування хвороби, що була діагностовано у дитини. Вважає обґрунтованими та доведеними позивачем додаткові витрати у розмірі 9 296,87 грн., з яких спроможний компенсувати 1/3 їх частини.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього додаткові витрати на утримання дочки у розмірі 3098,95 грн..

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем, що сторонами не заперечується.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2014 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання рішення законної і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

З медичного висновку від 19 грудня 2019 року слідує, що ОСОБА_3 , є дитиною інвалідом з дитинства віком до 18 років.

Згідно з виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 11298 ОСОБА_3 встановлено діагноз: Е10.1 - інсуліно залежний цурковий діабет - з кето ацидозом, важка форма, вперше виявлений, глікемічний контроль високим ризиком для життя.

Понесені позивачем витрати на проведення обстеження, на придбання спеціального харчування та на придбання ліків є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України, оскільки ОСОБА_3 має хронічні захворювання, в зв`язку чим потребує постійного нагляду лікарів, вживання ліків та спеціального харчування.

Як вказано позивачем в позовній заяві на дитину нею понесені витрати у розмірі 17858 грн. 27 коп. Також з 30 травня 2020 року та 08 червня 2020 року нею було витрачено на ортоптичне лікування для дитини на суму 1914,18 грн. Однак з матеріалів справи, а саме з квитанцій встановлено, що на лікування дитини позивачем витрачено 14 139,40 грн..

Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. В зв`язку з чим, суд вважає, що вищевказані додаткові витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках.

Суд враховує, що на утриманні відповідача знаходиться син він іншого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина, яка на даний час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому також враховує, що відповідач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а відтак спроможний сплатити половину понесених позивачем додаткових витрат на дочку, яка має ряд захворювань та потребує обстеження, лікування та спеціального харчування.

Батьки не мають права збільшувати матеріальне забезпечення однієї дитини за рахунок зменшення такого утримання іншої. Виявленні у відповідача інфекційні хвороби не свідчать про втрату його працездатності і не можуть бути підставою для уникнення від обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення його дитини, яка потребує лікування.

Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Встановивши наявність у позивача, з якою проживає малолітня дитина, особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених хворобами дочки, суд з урахуванням обставин, що мають істотне значення (рекомендацій лікарів; документального підтвердження виконання позивачем лікарських рекомендацій; матеріального стану позивача та відповідача дійшов правомірного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачем додаткових витрат в розмірі 7069,70 грн., які складаються із витрат понесених на проведення обстеження, на придбання спеціального харчування та на придбання ліків для дитини.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.