Справа № 129/2970/19
Провадження № 22-ц/801/753/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 рокуСправа № 129/2970/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року, ухвалене суддею Капуша І.С., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 127 852,39 грн за кредитним договором №б/н від 04.07.2007 та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2019 має заборгованість у розмірі 150 366,61 грн, однак, зважаючи на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, банк просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 127 852,39 грн, яка складається з: 1 095,12 грн - заборгованість за кредитом; 126 757,27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.07.2007 по 31.03.2019.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.07.2007 в сумі 1 095,12 гривень; судовий збір в сумі 19 грн 21 коп. В решті позову відмовлено через безпідставність.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій частині просить рішення залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що сторони в заяві погодили розмір процентної ставки, однак, судом не досліджено та не надано оцінки заяві позичальника; у даному випадку, у зв`язку із погодженням сторонами процентної ставки, не може бути застосована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховної Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Роя В.В. надійшли додаткові пояснення, в яких він просить врахувати при розгляді апеляційної скарги те, що сторонами в підписаній 04.07.2007 заяві погоджено всі істотні умови кредитного договору, в тому числі і розмір процентної ставки - 3% на місяць (36% на рік).

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні процентів, тому в іншій частині рішення суду в силу ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позов (в частині стягнення тіла кредиту), суд першої інстанції виходив із того, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом відсутні, оскільки їх розмір та порядок сплати не обумовлений сторонами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 04 липня 2007 року ОСОБА_1 підписала заяву, у якій сторони погодили, що ОСОБА_1 бажає отримати кредитну картку «Універсальна 30 днів», з кредитним лімітом у сумі 2 500 грн. Базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.14).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.07.2007 станом на 31.08.2019 становить 127 852,39 грн: 1 095,12 грн - заборгованість за кредитом; 126 757,27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.07.2007 по 31.03.2019 (а.с.11-13).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів суд виходив з того, що сторонами не погоджено умови договору в частині нарахування та стягнення процентів.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на підписану ОСОБА_1 заяву.

Вказаною заявою, з умовами якої погодилася відповідачка, визначено умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 36 % річних (3% на місяць).

Заява підписана ОСОБА_1 , що нею не заперечувалося, тобто сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів.

З урахуванням наявності в матеріалах заяви, підписаної ОСОБА_1 , в якій вказано процентну ставку, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідачки з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 126 757,27 грн процентів за користування кредитом з 04.07.2007 по 31.03.2019, нарахованих у відповідності до умов підписаної ОСОБА_1 заяви.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.09.2015 банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43,20% річних.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів наголошує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Оскільки позивачем не дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17, а також в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 389/3409/16-ц.

Матеріали справи містять докази на підтвердження обізнаності позичальника лише про відсоткову ставку 36% річних.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 01.04.2015 з розміру процентної ставки - 36% річних.

Оскільки сторонами не погоджено строк повернення кредиту (користування ним), то проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики, тобто в даному випадку до 31.03.2019 (в межах заявлених вимог).

Згідно наданого банком розрахунку з 23.07.2007 по 31.03.2015 включно за погодженою сторонами процентною ставкою нараховано 2 109,78 грн процентів.

З розрахунку 36% річних на залишок заборгованості, розмір процентів з 01.04.2015 по 31.03.2019 становить 1 599,97 грн (1095,12 грн х 30% / 360 х 1461 днів прострочки).

Таким чином, заборгованість за відсотками з 23.07.2007 по 31.03.2019 становить 3 709,75 грн (2109,78грн+1599,97грн).

Однак, з урахуванням здійснених відповідачем сплат, колегія суддів прийшла до висновку, що до стягнення підлягає сума заборгованості в розмірі 941,55 грн (3709,75грн-2768,20грн).

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користуванню кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 30,60 грн, сплачений позивачем за подачу позовної заяви, та 21,40 грн, сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги про стягнення заборгованості по процентам задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором №б/н від 04.07.2007 за період з 04.07.2007 по 31.03.2019 в розмірі 941 (дев`ятсот сорок одна) гривні 55 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 30 (тридцять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 21 (двадцять одна) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета