ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Чернівці справа № 715/974/13-ц

провадження №22-ц/822/827/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

скаржник: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: Глибоцький районний відділ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області,

заінтересована особа: АТ «Райфайзен Банк Аваль»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Цуренка В.А., дата складання повного тексту ухвали 07 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Глибоцький районний відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, заінтересована особа АТ «Райфайзен Банк Аваль».

Посилався на те, що 19.08.2019 року йому стало відомо про винесення 26.04.2018 року постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56274703 щодо стягнення солідарно з нього та його батька ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль». Вказана постанова винесена на підставі виконавчого листа, виданого Глибоцьким районним судом Чернівецької області 18.03.2014 року.

Зазначений виконавчий документ перебуває на виконанні у Глибоцькому РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області.

З виконавчого листа вбачається, що він виданий на виконання судового рішення від 01.06.2013 року, яке не містить вимоги про солідарне стягнення заборгованості, містить дописки олівцем (зверху написана сума), що не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження. Будь-яких ухвал про виправлення описок у виконавчому листі суд не виносив.

Просив суд визнати дії Глибокого районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області щодо відкриття виконавчого провадження і проведення дій по примусовому виконанню виконавчого листа Глибоцького районного суду Чернівецької області, виданого 18.03.2014 року у цивільній справі №715/974/13-ц, провадження 2/715/420/13 про стягнення з нього та з його батька на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 249687,17 грн неправомірними. Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56274703 від 26.04.2018 року як незаконну.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07.08.2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Визнано дії Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області щодо відкриття виконавчого провадження і проведення дій щодо примусового виконання виконавчого листа Глибоцького районного суду Чернівецької області, виданого 18.03.2014 року у цивільній справі №715/974/13, провадження 2/715/420/13 про стягнення з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 249687,17 грн неправомірними.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56274703 від 26.04.2018 року як неправомірну.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції АТ «Райфайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07.08.2020 року скасувати, а у задоволенні скарги відмовити. Вважає її незаконною, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі від 07.08.2020 року дійшов висновку про те, що стягувач не звертався в суд із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виконавчий лист виданий на виконання судового рішення від 01.06.2013 року, він не містить вимоги про солідарне стягнення заборгованості, проте постанова про відкриття виконавчого провадження містить вимогу про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також у вказаній постанові не зазначено розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 26.04.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56274703 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль». Вказана постанова винесена на підставі виконавчого листа, виданого Глибоцьким районним судом Чернівецької області 18.03.2014 року. Зазначений виконавчий документ перебуває на виконанні у Глибоцькому РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже об`єктом оскарження є дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Поняття державного виконавця визначено в ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. В ч. 3 цієї ж статті зазначається, що якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно абз. 3 п.1 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» із змінами, внесеними згідно з Постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 03.06.2016 року (далі Постанова), виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В п.3 абз. 1 Постанови зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Враховуючи положення статті 383 ЦПК (в редакції від 28.12.2015 року), суб`єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (п. 5 Постанови).

В п. 13 абз. 1 Постанови зазначається, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (в редакції від 28.12.2015 року), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав (абз. 2 п. 18 Постанови).

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (п. 20 абз. 1 Постанови).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_1 на дії Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, заінтересована особа АТ «Райфайзен Банк Аваль» не звернув уваги на те, що державний виконавець Глибоцький районний відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Михайлюк Л.Л. не був залучений до участі у справі (не був стороною у справі).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказана скарга, де скаржник звертається до Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, не є тотожною із скаргою, заявленою до державного виконавця, з різними учасниками і предметом позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скасування ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2020 року з підстав не залучення заінтересованої особи суб`єкта оскарження державного виконавця Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Михайлюк Л.Л., не є формальним, оскільки у Глибоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецької області, як суб`єкта оскарження, та державного виконавця, як представника органу влади, різні права та обов`язки.

Аналіз вказаних вище норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що суд за результатами розгляду скарги може ухвалити судове рішення про визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності конкретного державного виконавця, який вчинив такі діяння, а не органу виконавчої служби, як юридичної особи. Державний виконавець, діяння якого оскаржується, має бути залучений до участі у справі, про те що суд першої інстанції не роз`яснив скаржнику зазначених норм та не повідомив про розгляд скарги суб`єкта, дії якого за змістом скарги були предметом оскарження.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «Райфайзен Банк Аваль» слід стягнути судові витрати, понесені за подання апеляційної скарги в розмірі 2102 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2020 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк