ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року

м. Харків

Справа №634/328/20

Провадження № 22-ц/818/4382/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області, ухвалене 9 липня 2020 року у складі судді Єрьоміної О.В

УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на час навчання щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання чи досягнення ним 23 років.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 навчається на 1-му курсі Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на денному відділенні факультету «Радіотехнічні війська протиповітряної оборони» у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Проте відповідач, який є його батьком, добровільно надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу відмовляється.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 9 липня 2020 року позов задоволений частково. Із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на період його навчання в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 12.03.2020 і до закінчення навчального закладу, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 навчається в Харківському національному університеті Повітряних Сил на 1 курсі з 19.07.2019 за денною формою навчання, у зв`язку із навчанням перебуває на повному державному забезпеченні, але потребує матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання. При цьому суд ураховував матеріальне становище відповідача, розмір його доходів, наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей, які перебувають під наглядом лікаря у зв`язку з серцевими захворюваннями, та визначив аліменти у розмірі 1/8 частини всіх доходів відповідача, що вважав необхідним та достатнім для забезпечення позивача.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково вважав доведеною потребу позивача у матеріальній допомозі. ОСОБА_1 у зв`язку зі здобуванням військової освіти перебуває на повному державному забезпеченні. Висновок суду про наявність у апелянта можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину є не обґрунтованим, оскільки матеріали справи містять докази, що підтверджують отримання ним мінімальної заробітної плати, утримання двох малолітніх дітей, які мають хронічні захворювання серця, та дружини, яка не працює у зв`язку із доглядом за дитиною.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17.01.2018 ( а.с.6).

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 13.02.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на « ОСОБА_1 » ( а.с. 7).

Відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 3/1203 від 10.12.2019 курсант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних Сил та дійсно навчається на 1 курсі. Термін навчання з 19.07.2019 по 06.2024, денна форма навчання, повне державне забезпечення (утримання) ( а.с. 8).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 , вітчимом та сестрою (а.с. 14, 27, 30).

Статтею 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду про те, що ОСОБА_1 у зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батька.

Даними довідок з місця навчання підтверджується, що позивач у зв`язку із навчанням перебуває на повному державному забезпеченні (утриманні). Хоча ОСОБА_1 зареєстрований за адресою в смт. Сахновщина у Харківській області, сам позивач зазначає, що фактично він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Дані про те, що ОСОБА_1 витрачає кошти на оренду житла або проїзд до місця навчання, в матеріалах справи відсутні.

Задовольняючи позов суд також не врахував, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не перевірив та не встановив можливість матері позивача надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на батька - ОСОБА_2 , що є порушенням норм закону.

З огляду на вищезазначене судова колегія вважає, що доводи апелянта з приводу недоведеності потреби позивача у матеріальній допомозі у зв`язку із продовженням навчання є обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи зазначене судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, оскільки їх оцінка не може вплинути на зроблений апеляційним судом висновок про задоволення апеляційної скарги.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261 грн 21 коп. (а.с. 79-80) на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 09 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішенняю

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв`язку із продовженням навчання відмовити.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанцій у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 21 (двадцять одна) копійка, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук