Справа № 462/5617/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення (який у подальшому уточнила та подала Заяву про збільшення позовних вимог).

У своїй позовній заяві покликалася на те, що вона разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками 1-го поверху квартири АДРЕСА_1 , співвласником 2-го поверху є ОСОБА_2 , який проводить самочинну реконструкцію квартири, яка загрожує руйнації будинку. ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на завершення та експлуатацію самочинно розпочатої реконструкції з прибудовою і надбудовою квартири АДРЕСА_2 та протоколом міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 27 від 06 вересня 2016 року параграф 2 погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 , однак відповідач протиправно не повідомив її про час та місце розгляду даної заяви. Вважає дане рішення неправомірним та таким, що порушує її законні права та інтереси, оскільки проведення будівельних робіт ОСОБА_2 суперечить вимогам ДБН та може призвести до руйнації будинку. Просить (з урахуванням уточнень) визнати неправомірним та протиправним рішення міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.09.2016 року № 27 параграф 2 про погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху згідно проекту, розробленого ФОП ОСОБА_5 в 2009 році. Визнати неправомірним та протиправним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30.09.2016 року Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_2 . Скасувати протокол засідання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06.09.2016 року № 27 параграф 2 в частині погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху згідно проекту, розробленого ФОП ОСОБА_5 в 2009 році. Скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30.09.2016 року Про за затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_2 .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова 21.08.2017 року ухвалено позов задовольнити частково. Визнано неправомірним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30 вересня 2016 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_2 ». У задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірним рішення міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 27 від 06 вересня 2016 року параграф 2 про погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 , скасування протоколу засідання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 27 від 06 вересня 2016 року параграф 2 в частині погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у дохід держави551 /п`ятсот п`ятдесят одну/ гривню 20 копійок сплаченого судового збору (Т. 1, а.с. 117-119).

Вказаний позов був предметом розгляду Залізничного районного суду м. Львова у порядку адміністративного судочинства.

При касаційному оскарженні судового рішення Залізничного районного суду м. Львова зазначена справа ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.09.2019 року була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду (Т. 1, а.с. 248-249).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 21.08.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 року скасовано, провадження у справі закрито (Т.2, а.с. 38-42).

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 08.04.2020 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 462/5617/16-а за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення на підставі ст. 354 КАС України передано до Залізничного районного суду м. Львова (Т.2, а.с. 49).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (Т.2, а.с. 53).

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

19.06.2020 року від відповідача у справі надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з посиланням на те, що дана справа потребує детального розгляду спору та з`ясування усіх обставин через значний обсяг та характер доказів у справі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.07.2020 року заяву представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. Суд зазначив, що виходячи із конкретних обставин справи, а також враховуючи положення ч. 6 ст. 279 ЦПК України, де вказано, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи положення ст. 19, ст. 274 ЦПК України дана справа є малозначною, а тому її розгляд слід здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (Т. 2, а.с. 64).

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, Постановою Залізничного районного суду м. Львова 21.08.2017 року ухвалено позов задовольнити частково. Визнано неправомірним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30 вересня 2016 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_2 ». У задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірним рішення міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 27 від 06 вересня 2016 року параграф 2 про погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 , скасування протоколу засідання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 27 від 06 вересня 2016 року параграф 2 в частині погодження завершення самочинно розпочатих робіт з реконструкції ОСОБА_2 частини будинку на АДРЕСА_3 відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у дохід держави551 /п`ятсот п`ятдесят одну/ гривню 20 копійок сплаченого судового збору (Т. 1, а.с. 117-119).

Зазначений позов розглядався у Залізничному районному суді м. Львова у порядку адміністративного судочинства, однак у подальшому такий був оскаржеий та вирішений Великою Палатою Верховного Суду України.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду, зазначила:

23. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - задоволенню з огляду на таке.

24. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

25. За пунктом 1 частини першої статті З КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) справою адміністративної юрисдикції є публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

26. Відповідно до пункту 7 частини першої статті З КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

27. Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

28. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

29. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

30. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

31. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

32. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

33. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

34. Разом з цим за загальним правилом, передбаченим у пунктах 1,3 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду із цим позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

35. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

36. Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

37. Згідно зі статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

38. Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

39. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені

рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

40. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

41. Як свідчать матеріали справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору у цій справі є визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, який надав третій особі дозвіл на реконструкцію квартири, співвласником якої є позивачка.

42. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведення третьою особою робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 суттєво погіршить стан будинку АДРЕСА_3 , та може призвести до його пошкодження та руйнації.

43. Тобто ОСОБА_1 оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, яке фактично стосується права третьої особи, з підстав порушення прав позивачки як співвласника квартири у житловому будинку. Цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції зазначеної квартири без згоди позивачки.

44. Ураховуючи, що управлінські дії відповідача мали наслідком створення перешкоди у реалізації цивільного права позивачки на користування її майном, спір позивачки з відповідачем не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, тобто не є публічно-правовим.

45. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/13285/13-а та від 04 вересня 2019 року у справі № 564/2064/18.

Вирішуючи питання юрисдикцію вказаного спору Велика Палата Верховного Суду встановила наступні обставини:

46. Згідно із частиною третьою статті З КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

47. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

48. На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

49. За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

50. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не підтримує висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо вирішення спору за правилами адміністративної юрисдикції і вважає, що спір у цій справі має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

51. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Велика Палата дійшла висновку, що цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, тобто не є публічно-правовим.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду хоч і змінено юрисдикцію спору, однак розгляд спору судом цивільної юрисдикції можливий при зміні предмету та підстави позову.

За змістом статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Позивач не змінювала підстави та предмет позову, не подано позовної заяви за правилами ЦПК України.

Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту порушеного права, які застосовуються судом. Так суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У вказаній справі заявлений позивачкою спосіб захисту порушеного права визнаний судом неефективним, тобто таким, що не призведе до відновлення її порушених прав, цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо надання дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_2 , скільки правомірності здійснення третьою особою реконструкції зазначеної квартири без згоди позивачки.

Разом з тим, суд у даному випадку не вправі самостійно відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 ЦПК України визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону, оскільки саме за клопотанням позивача у встановлені Кодексом строки та порядок може бути змінено предмет чи підстави позову, визначено належного відповідача.

За таких обставин у заявлених позовних вимогах позивача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 10, 13, 76-83, 141, 263-265, 354, 417 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) - відмовити повністю.

Відповідно до вимог п. п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 );

Відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (адреса: 79022, м. Львів, вул. Виговського, 34);

Треті особи: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: