Провадження № 2/686/1126/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу №686/34195/19 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

про визнання недійсним договору даруванння садового будинку, визнання його спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. в якому просить визнати недійсним договір дарування садового будинку від 10.10.2019 р., загальною площею 106.2 кв.м. разом із господарськими будівлями до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот Мариною Олександрівною, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках набули право власності на даний будинок. Просить визнати садовий будинок та господарські будівлі спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину садового будинку та господарських будівель. Позов мотивує тим, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і позивач проживає у ньому, однак, 10.10.2019 року відповідач без згоди та відома ОСОБА_3 відчужив даний будинок шляхом укладення договору дарування. Позивач вважає, що ОСОБА_4 відчужив даний садовий будинок незаконно, умисно вчинив дії щодо предмету спору під час тривалих судових справ стосовно спірного будинку, без згоди ОСОБА_3 , чим порушив її право власності на будинок. А тому позивач змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та третя особа в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

23.12.2019 року по справі відкрито провадження.

17.01.2020 року позивачем збільшено позовні вимоги.

21.01.2020 року судом вжито заходи забезпечення позову.

28.02.2020 року відповідачем заявлено відвід головуючому, в задоволенні якого відмовлено.

04.03.2020 року закрито підготовче провадження, призначено праву до розгляду по суті.

25.03.2020 року, 28.04.2020 року, розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

Ухвалою суду від 16.07.2020 року, витребовувались докази по справі.

27.07.2020 року до суду надійшли витребовувані документи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.11.2005 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду 10.08.2017 року, копія рішення додається.

24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати садовий будинок, загальною площею 58,2 кв. м. із господарськими спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому та автомобіль «ЗАЗ-110307 Славута» спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як майно, яке придбане подружжям під час шлюбу та здійснити його поділ.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 квітня 2019 року, було задоволено частково позов з врахуванням уточнень позову.

Рішенням Хмельницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року, вищевказане судове рішення суду першої інстанції в частині поділу садового будинку та господарських споруд, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

В позові про визнання спільною сумісною власністю садового будинку загальною площею 58,2 кв.м з господарськими спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 58,2 кв.м з господарськими спорудами в садівничому товаристві «Берізка» в м. Хмельницькому, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля «ЗАЗ-110307 Славута», - відмовлено.

В решті рішення залишено без змін, а саме стягнуто на користь ОСОБА_3 половину вартості автомобіля в сумі 22 000 грн., залишивши автомобіль у власності ОСОБА_4 .

Приймаючи рішення, апеляційний суд взяв до уваги факт реєстрації під час розгляду справи права власності ОСОБА_4 на садовий будинок площею 106,2 кв.м. У постанові суд посилається на те, що ОСОБА_3 не скористалася правом змінити предмет позову, тобто не замінила садовий будинок, загальною площею 58,2 кв. м. із господарськими спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому на садовий будинок, загальною площею 106, кв.м., що знаходиться в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому.

Апеляційний суд констатує, що факт реєстрації права власності відповідача на садовий будинок площею 106,2 кв.м в Державному реєстрі прав та відсутність запису в реєстрі щодо садового будинку площею 58,2 кв.м унеможливлює реєстрацію права власності позивачки на Ѕ частину садового будинку площею 58,2 кв.м на підставі оскаржуваного судового рішення.

Як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації ХМ 29 від 10.07.2018 року, технічного паспорта на садовий будинок, виготовленого 11.07.2018 року, після реєстрації права власності ОСОБА_4 на садовий будинок загальною площею 58,2 кв.м, здійснено реконструкцію вказаного садового будинку, в результаті якої створено об`єкт нерухомості з іншими технічними характеристиками - садовий будинок площею 106,2 кв.м, і зареєстровано новий об`єкт права власності з іншим реєстраційним номером.

10.10.2019 року ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 відчужив даний будинок шляхом укладення договору дарування. Договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот Мариною Олександрівною. За даним договором садовий будинок було подаровано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках (спільна часткова власність кожної складає по Ѕ ). Обдаровані є доньками ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ОСОБА_3 є заінтересованою особою, оскільки існування оспорюваного договору, порушує її права як власника у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, учинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника в разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 уклав договір дарування, яким вирішив питання про право власності, користування та розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності без згоди одного із співвласників - ОСОБА_3 . Оспорюваний договір суперечить нормам Сімейного Кодексу в частині рівного права кожного із подружжя на володіння і розпорядження спільним майном.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч.3 ст.65 СК для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

У ст.68 СК закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з тих не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміни правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відсутність згоди одного зі співвласників - колишнього члена подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Разом з тим відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору дарування позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми й відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК дає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності - позиція Верховного суду України, викладена в поставі від 27 лютого 2019 року справа №755/4757/16-ц.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 відчужив без згоди ОСОБА_3 садовий будинок загальною площею 106,2 кв.м. (до якого входить підвал, перший поверх включаючи прибудову, мансарда) та господарські будівлі (до яких входять гараж з літньою кутньою загальною площею 40 кв.м., літ. «Б») як складова частина об`єкта нерухомого майна, що знаходяться в садівничому товаристві «Берізка» мкр. Лезневе в м. Хмельницькому по вул. Берізковій № 35, а тому договір дарування підлягає визнанню недійсним. Також слід визнати садовий будинок та господарські будівлі спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину садового будинку та господарських будівель, в решті позову слід відмовити.

Задовільняючи позов частково, суд виходить з того, що після реєстрації права власності ОСОБА_4 на садовий будинок загальною площею 58,2 кв.м. після розірвання шлюбу між сторонами, здійснено реконструкцію вказаного будинку в результаті якої створено об`єкт нерухомості з іншими характеристиками - садовий будинок площею 106,2 кв.м., а тому за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину зазначеного будинку, оскільки його площа збільшилась в порівнянні з площею будинку, яка була на час перебування сторонами у шлюбі.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 81, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, 317, 319, 328, 369 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Визнати недійсним договір дарування садового будинку від 10.10.2019р., загальною площею 106.2 кв.м. разом із господарськими будівлями до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Кот Мариною Олександрівною, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках набули право власності на даний будинок.

Визнати садовий будинок та господарські будівлі спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину садового будинку та господарських будівель.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.10.2020 року.

Позивач: ОСОБА_3 . АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 . АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О., АДРЕСА_4 .

Суддя: