ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/1973/19

провадження № 22-ц/818/679/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміна О.В.,

учасники справи:

позивач : Моторного (транспортного) страхового бюро України;

відповідач : ОСОБА_1 ;

третя особа : АТ Страхова компанія «НОВА»;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - АТ Страхова компанія «НОВА», про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Харченко А.М. , в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У лютом 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на їх користь сплачене страхове відшкодування у розмірі 18463, 92 грн. та стягнути понесені судові витрати в розмірі 1921 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 05.11.2016 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідача та автомобіля марки ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту № 314В від 26.12.2016 року про оцінку матеріального збитку, спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ № 1850 від 06.03.2017 року про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 . Відповідно до норм ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивачем було виплачене страхове відшкодування у розмірі 18167,92 грн., також були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_3 в розмірі 296 грн. Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, то МТСБУ набуло право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування, тому просили стягнути зазначену суму коштів з відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у сумі 18463, 92 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що на момент ухвалення позивачем рішення про виплату страхового відшкодування та про виплату такого відшкодування жодне судове рішення, яким би була встановлена вина відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце 05.11.2016, було відсутнє. Вказує, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування шкоди повинне здійснюватися шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Також, на підставі зазначеного висновку були прийняті численні постанови Верховного Суду: від 15.08.2018 р. у справі №209/3145/15-ц, від 04.09.2018 р. у справі №910/22146/17, від 05.09.2018 р. у справі №205/2997/15-ц, від 19.09.2018 р. у справі №753/21177/16-ц тощо. Таким чином, звернення за відшкодуванням шкоди безпосередньо до винної особи в обхід страхової компанії є неправомірним. Зазначає, що з урахуванням Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 р. за № 691/17986, можна дійти висновків про те, що саме позивач виготовив та надав третій особі бланк страхового полісу № АЕ/8230775 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що мало бути зазначено саме Позивачем, який в подальшому третьою особою був виданий відповідачу, після укладення відповідного договору страхування. Відомості про зазначений бланк полісу мали бути саме позивачем зазначені у відповідній базі даних, оператором якої є саме позивач. Крім того, обов`язок щодо заповнення бази даних, оператором якої є позивач, в тому числі щодо укладених договорів страхування, видачу бланків страхових полісів, в тому числі щодо бланку страхового полісу № АЕ/8230775, щодо події ДТП, покладається саме на страхувальника, а в даному випадку, на АТ СК «Нова». Також, зазначає, що на позивача покладено обов`язок контролю за наповненням бази даних, своєчасністю внесення відповідних відомостей до бази даних, шляхом проведення відповідних звірок. Жодних обов`язків застрахованої особи, щодо повідомлення МТСБУ про певні події - укладення договору страхування, зазначення номеру бланку страхового полісу, про подію ДТП, або щодо самостійного заповнення застрахованою особою бази даних МТСБУ, - не покладено. Проте, як вбачається, позивач свідомо не надав суду інформацію щодо виготовлення бланку страхового полісу № АЕ/82 30775 та щодо визначення страхової компанії, якій був виданий такий бланк страхового полісу. Зазначене свідчить про те, що відсутність інформації щодо вищезазначених фактів у базі даних МТСБУ, є порушенням саме з боку позивача, оскільки позивач зобов`язаний був мати інформацію про те, якому саме страховику-член МТСБУ виданий зазначений бланк страхового полісу відповідної серії та номеру. Крім того, відповідальність щодо заповнення бази даних МТСБУ, щодо укладення договору страхування та видачі страхового полісу, покладається саме на страховика - члена МТСБУ, тобто на АТ СК «Нова». Також, на АТ СК «Нова» покладено і обов*язок щодо наповнення бази МТСБУ інформацією про страховий випадок - подію ДТП. Проте, в даному випадку, АТ СК «Нова» навмисно ухилилося від такого обов`язку, шляхом неотримання повідомлення відповідача про подію ДТП та настання страхового випадку, яке направлено на адресу третьої особи належним чином. Саме зазначені протиправні дії та бездіяльність позивача та третьої особи у справі призвели до того, що в базі даних МТСБУ не міститься відомостей про страхування відповідачем обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та належного повідомлення відповідача про подію ДТП та страховий випадок. Також, відповідно до інформації МТСБУ, яка розміщена на офіційному веб-сайті возивача у вільному доступі, з 02.01.2017 позивач розпочав приймання та розгляд заяв та документів для врегулювання страхових випадків за договорами АТ СК «НОВА». Вказує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Представник відповідача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апелянтом до апеляційної скарги було надано наступні письмові докази: копія конверту (поштового відправлення із трек-кодом 193), в якому було направлені повідомлення про ДТП на адресу AT СК «НОВА»; копія опису поштового відправлення із трек-кодом 193 до кореспонденції направленої на адресу AT СК «НОВА»; копія бланку рекомендованого повідомлення до поштового відправлення із трек-кодом 193; копії довідки оператора поштового зв`язку про причини повернення поштового відправлення із трек-кодом 193. Але, у відповідності до положень ч.З статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Між тим, зазначені письмові докази апелянтом не було подано до суду першої інстанції та у скарзі останній не наводить жодної правової підстави та не надає докази, у яких б доводила неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Звертають увагу суду на те, що ризики апелянта, пов`язані із керуванням ним автотранспортним засобом на час дорожно-транспортної пригоди, не було застраховано. Все вищенаведене ставить під сумнів наявність копії страхового полісу АЕ/8230775, як допустимого, достовірного та достатнього доказу, в розумінні положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, щодо наявності укладання договору страхування ризиків пов`язаних із керуванням автотранспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що що 05.11.2016 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , в районі буд. 35/81 по вул. Валентинівській в м. Харкові не вірно обрав безпечну дистанцію та швидкість руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21043», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку та зупинився на узбіччі. Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 порушив п.13.1. Правил дорожнього руху України. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 закрито, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, тобто за нереабілітуючими обставинами. Постанова набрала законної сили (а.с.7).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач - водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією Схеми місця ДТП та копією Витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 70, 5).

Крім того, з копії Схеми місця ДТП вбачається, що 05.11.2016. винесена постанова стосовно водія ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП, тобто за відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно висновку № 314В експертного автотоварознавчого дослідження від 26 грудня 2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які підлягають заміні: автомобілю ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2004 року виготовлення, пошкодженого при ДТП 05.11.2016 року без урахування ПДВ складає 18167,92 гривні. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2004 року виготовлення, пошкодженого при ДТП 05.11.2016 року, до настання пошкоджень складає 53912,92 гривні (а.с. 8-33).

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

ОСОБА_3 з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.34).

Згідно з наказом Моторного (транспортного) страхового бюро № 1850 від 06.03.2017 р. Про відшкодування з шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 , Довідкою № 1 від 27.02.2017 про розмір відшкодування шкоди та платіжного доручення № 1850рв від 10.03.2017 р. на суму 18167,92 грн. на рахунок ОСОБА_3 виплачене страхове відшкодування у розмірі 18167,92 грн. (а.с. 37, 38, 39).

Крім того, на залучення аварійного комісара МТСБУ витратило 296 грн. (а.с. 39).

Поняття «договору страхування» закріплено в статті 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та в ст. 16 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до зазначених законодавчих актів договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначений у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є:

1) предмет договору;

2) страховий випадок;

3) розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку;

4) розмір страхового платежу і строки його оплати;

5) строк договору;

6) інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Вимоги до договорів обов`язкового страхування цивільно - правої відповідальності регламентуються Законом України № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Законом № 1961-ІV ), «Положенням про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із змінами та доповненнями, внесеними згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2421 від 27 листопада 2012 року та № 4600 від 21 грудня 2017 року (далі Положення).

Згідно до вимог частини 4 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, ОСОБА_1 зазначав, що на момент дорожно - транспортної пригоди, що сталася 05.11.2016р. його цивільно-правова відповідальність була застрахована в AT СК «НОВА», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність наземних транспортних засобів - полісу АЕ/8230775.

Між тим, при оформлені ДТП відповідачем не було надано інформацію про наявність у нього страхового полісу АЕ/8230775, укладеного з AT СК «НОВА», що підтверджується копією Схеми місця ДТП та копією Витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Відповідач ОСОБА_1 вказує на наявність у нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальністі наземних транспортних засобів, однак останнім не було надано таку інформацію при оформлені адміністративних матеріалів за наслідками ДТП та не було заявлено своїх зауважень щодо відсутності такої інформації при оформленні адміністративного матеріалу.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» також регулює правовідносини щодо стягнення понесених витрат позивача, які виникли за наслідками відшкодуванню матеріальної шкоди постраждалій особі, в порядку регресних вимог з Відповідача.

Згідно положень ст. 11 цього Закону Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (z0691-10), яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року №566, було затверджено Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Положення).

У відповідності до частини 2.1.2 п. 2 розділу II зазначеного Положення страховики - члени МТСБУ в обов`язковому порядку подаються до єдиної централізованої бази дата, відомості про укладені внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 3.4.3. п. 3.4. розділу III зазначеного Положення, відомості про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів, надають страховики - члени МТСБУ у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту укладання них договорів.

Інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов`язкового страхування (ч. 5.3. п. 5 розділу V Положення).

З матеріалів справи, а саме з Витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ вбачається, що в цій централізованій базі даних МТСБУ відсутня будь-яка інформація не тільки про наявність полісу АТ СК «НОВА» №АЕ/8230775, на який посилається відповідач, а також про наявність будь-якого іншого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП що сталася 05.11.2016 року, стосовно ризиків відповідальності при керуванні автомобілем марки Мітсубісі НОМЕР_1 .

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначений у п. 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року у справі № 65/4621/16к, зазначила таке. У системному зв`язку з ст.. 36 Положення підпункту 37.1.4 п. 37.7 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосується випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За встановлених обставин справи, позивач та ОСОБА_3 не могли знати про те, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована.

Одним із елементів верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуація та правовідносини залишались передбачуваними, а суб`єкти права знали наслідки своєї поведінки.

Апеляційний суд бере до уваги, що позивач втратив право звернення до страхової компанії на отримання страхового відшкодування, проте з урахуванням принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), встановлення факту ДТП, винної особи у ній, передбачуваність для позивача його поведінки щодо відшкодування шкоди винною особою - відсутні підстави для звільнення винної особи від цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на те, що сплинув річний строк, протягом якого потерпілий повинен був звернутися до АТ СК «НОВА» про виплату страхового відшкодування, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування до особи, яка завдала шкоди, а саме ОСОБА_1 .

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2020 року № 748/1893/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В.Маміна