Ухвала

15 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 333/7113/18

провадження № 61-22856св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»), про визнання житлового будинку і земельної ділянки, розташованих на АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя і визнання за нею права власності на 1/2 частини спірного нерухомого майна.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на спірний житловий будинок, яке здійснює Комунарський відділ Державної виконавчої служби м. Запоріжжя у межах виконавчого провадження № 56581527, до набуття законної сили судовим рішенням у цій справі та накласти арешт на зазначений житловий будинок.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/2 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 . У задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір щодо житлового будинку, який є предметом іпотеки і щодо якого виконавчою службою розпочату процедуру його реалізації на прилюдних торгах. Невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спір між сторонами у справі відсутній, оскільки відповідач визнав позов і не заперечує проти його задоволення. Вимоги позивача спрямовані на унеможливлення звернення стягнення на предмет іпотеки. Накладаючи арешт на частку іпотечного майна, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний будинок вже перебуває в іпотеці. Крім того, ОСОБА_1 окремих вимог щодо спірного майна до АТ «ОТП Банк» як до іпотекодержателя у порядку, передбаченому статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», не заявляла.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року та залишити в силі ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що накладення арешту на спірне майно унеможливить виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такого рішення не існує. Водночас наявне рішення про стягнення коштів з відповідача за кредитним договором, яке виконується виконавчою службою та стягуються кошти із заробітної плати боржника і накладення арешту на спірне майно, не вливає на виконання зазначеного рішення. Суд апеляційної інстанцій не врахував, що за час розгляду справи може змінитись власник спірного майна, а тому необхідно вжити заходи забезпечення позову. Крім того, суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що у справі відсутній спір про право, оскільки відповідач визнав позов, проте в такому разі необхідно було б закрити провадження у справі, відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та витребувано матеріали справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

У частині першій статті 353 ЦПК України серед об`єктів апеляційного оскарження виокремлені ухвали щодо забезпечення позову (пункт 3) і щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4). Тобто, за змістом зазначеного припису ухвалою щодо забезпечення позову є ухвала про таке забезпечення, а ухвалою щодо відмови у забезпеченні позову - ухвала про відмову у такому забезпеченні. Аналогічно згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційному порядку можливо оскаржити, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову, тобто про таке забезпечення, і неможливо оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, тобто про таку відмову. Іншими словами, у касаційному порядку можна оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції, яка передбачає вжиття заходів забезпечення позову. Тоді як ухвала, згідно з якою апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, касаційному оскарженню не підлягає.

Отже, за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Таке обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду апеляційної інстанції за наявності для цього підстав.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження

№ 14-88цс20).

Таким чином, касаційна скарга на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, згідно з якою він скасував ухвалу суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, не належить до переліку судових рішень, які відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку, не підлягала прийняттю до провадження Верховного Суду.

Враховуючи те, що провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, відкрите помилково, воно підлягає закриттю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак