Справа № 353/555/20
Провадження № 2/353/272/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Мороз М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.04.2011 року, що становить 18217,93 грн. та складається з: 2078,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту; 747,24 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 14048,52 грн. пеня; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 843,71 грн. штраф (процентна складова). Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.05.2020 року допустила виникнення заборгованості по кредитному договору в сумі 18217,93 грн., яку слід стягнути на користь банку. Також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати та справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

16.07.2020 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіної У.Ю. позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач частково усунув недоліки позовної заяви, однак з метою забезпечення доступу до правосуддя, ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2020 року вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання нею заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак разом з позовом подав до суду письмове клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити та розгляд справи провести без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву на позовну заяву суду не надала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».

13.04.2011 року відповідачка ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 31, 98) і отримала кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з терміном дії до 08/18 року (довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карт, а.с. 96-97). У заяві зазначено, що відповідачка погоджується з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з його умовами, в т.ч. Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Також відповідачка погодилась з конкретно запропонованими умовами кредитування, які відображені в доданій до анкети-заяви довідці про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» від 13.04.2011 року, в т.ч. щодо базової відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розмірів пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 32, 99).

До матеріалів позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті банку (а.с. 100, 101-126).

Відповідачка одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти, шляхом зняття готівки з банкоматів та проведення безготівкових розрахунків за допомогою кредитної картки, про що свідчить виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 90-95).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 22.01.2019 року станом на 15.04.2020 року становить 18217,93 грн. та складається з: 2078,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту; 747,24 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 14048,52 грн. пеня; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 843,71 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 75-89).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач просить стягнути з відповідачки відсотки, передбачені ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 86,4% річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

За порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.04.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсоткової ставки, в т.ч. нарахований по ст. 625 ЦК України за ставкою 86,4% річних, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 86,4% річних, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 86,4% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 86,4% річних, позивач у своїй позовній заяві посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з тим, ні витяг з Тарифів банку, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а підписана нею анкета-заява та довідка про умови кредитування від 13.04.2011 року не містять розміру відсотків згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 86,4% річних.

З розрахунку заборгованості видно, що проценти за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% / 365 днів х кількість днів прострочення.

Розмір простроченого грошового зобов`язання є базою для нарахування 3% процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 01.10.2019 року по 31.05.2020 року.

У розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.04.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року (а.с. 88), зазначено тіло кредиту поточне (0,0 грн.) та тіло кредиту прострочене (2078,46 грн.) (колонка 5,6).

Сума тіла кредиту поточного та простроченого дорівнює 2078,46 грн. Така ж сума простроченого тіла кредиту зазначена у розрахунку заборгованості з 01.10.2019 року.

На цю суму нараховується 3% річних по ст. 625 ЦК України.

Тому до стягнення підлягають 3% річних (ст. 625 ЦК України) за період з 01 жовтня 2019 року по 31 травня 2020 року (244 дні) (період, за який просить стягнути позивач), які розраховуються наступним чином: 2078,46 грн. 3% х / 365 днів х 244 днів прострочення = 41,68 грн.

Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року становлять суму 41,68 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, у довідці про умови кредитування від 13.04.2011 року, яка підписана відповідачкою, передбачена відповідальність у разі прострочення виконання та/або не виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді неустойки, а саме пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ= пеня(1)+пеня(2), де: пеня(1) = (базова процентна ставка по договору)/30-нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прорстрочки на суму від 50 грн. і більше), а також штрафів за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374цс17 від 1 жовтня 2017 року.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2018 року у справі № 664/2784/15-ц.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише заборгованість за пенею.

Пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що її сума більш, ніж у шість разів перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності та є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

При цьому, суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 81 постанови від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, та приходить до висновку, що оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто строку дії кредитної карти 31.08.2018 року, то вимога позивача про стягнення нарахованої пені після зазначеної дати є необґрунтованою.

Отже, відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії останньої картки, тобто до 31.08.2018 року (включно).

Відтак стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає лише пеня в розмірі 2036,6 грн. (пеня за накопичувальним підсумком станом на 31.08.2018 року).

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.04.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які обґрунтовують його позовні вимоги, та те, що відповідачка не подала суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором № б/н від 13.04.2011 року, яка складається з отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 2078,46 грн., відсотків згідно ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання з розрахунку 3% річних за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року року в розмірі 41,68 грн. та нарахованої пені 2036,60 грн. в межах строку дії кредитного договору. В решті вимог позову, а саме в частині стягнення з відповідача 705,56 грн. заборгованості за нарахованими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України з розрахунку 86,4% річних, 12011,92 грн. пені, 500,0 грн. штрафу (фіксованої частини) та 843,71 грн. штрафу (процентної складової) слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При такому вирішенні позову, з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 479,68 грн. (платіжне доручення № ZZ424B0ZO2 від 24.06.2020 року, а.с. 66).

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 207, 261, 526, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 626, 628, 631, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 61 Конституції України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 354-355 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 13.04.2011 року, яка станом на 31.05.2020 року становить 4156,74 грн. (чотири тисячі сто пятдесят шість гривень 74 копійки) та складається з: 2078,46 грн. (дві тисячі сімдесят вісім гривень 46 копійок) заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту; 41,68 грн. (сорок одна гривня 68 копійок) заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України з розрахунку 3% річних за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року; 2036,60 грн. (дві тисячі тридцять шість гривень 60 копійок) пені.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, - 479,68 грн. (чотириста сімдесят дев`ять гривень 68 копійок) понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. Луковкіна