ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1527/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1920/20 Категорія: 304080000 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління державної фіскальної служби у Черкаській області, Державна казначейська служба України,

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2020 року, постановленого у складі судді Романенко В.А.,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями посадових осіб державного органу.

В обґрунтування позову вказував, що 28 вересня 2016 року він зареєструвався фізичною особою-підприємцем, веде єдиний вид діяльності (69.10 - діяльність у сфері права) та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Однак, Головне управління ДФС у Черкаській області, всупереч вимогам закону, вважаючи його двома окремими платниками ЄСВ, стало нараховувати ОСОБА_1 ЄСВ по два рази, систематично створюючи йому заборгованість, застосовуючи штрафи і нараховуючи пеню.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

За результатами судового оскарження, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 580/644/19 суд визнав протиправними і скасував вимоги Головного управління ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 6 листопада 2018 року № Ф-786-54, від 4 лютого 2019 року № Ф-768-54 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17 жовтня 2018 року № .

Таким чином, протиправними винними діями/рішеннями відповідача, що полягали у вищевказаних незаконних нарахуваннях його єдиного соціального внеску на загальну суму 37320,45 грн. і за відсутності в його діях складу правопорушення і жодної вини, йому нараховано доволі значні зобов`язання з ЄСВ, вжито заходів щодо примусового стягнення таких зобов`язань, у зв`язку з чим, він має право вимагати поновлення порушених прав, відшкодування державою Україна завданої йому моральної шкоди.

Вказує, що внаслідок протиправних дій та рішень відповідача позивач зазнав болісних, інтенсивних та тривалих душевних страждань, переживань про, що свідчить:

- власне незаконність застосування відповідачем до нього таких значних нарахувань з ЄСВ за повної відсутності з його боку протиправних дій (встановлено рішеннями суду, що набрали законної сили);

- протиправне вжиття заходів по стягненню з нього неіснуючого «боргу» навіть до завершення процедури адміністративного та судового оскарження;

- його розчарування у «правовій державі Україна»;

- усвідомлення власної безпорадності перед свавіллям відповідача як державного органу;

- безпідставне вжиття до нього на підставі вищевказаних дій/рішень відповідача заходів, пов`язані з примусовим виконанням рішення відповідача, перебування протягом 2019-2020 років в статусі «Боржника» зі включенням до відповідного державного реєстру як Боржника;

- усвідомлення можливості, що весь час протягом 2019-2020 років на все його рухоме і нерухоме майно може бути накладено арешт і страх що будь-якої хвилини сторонні особи мають право насильно увійти в його житло для опису майна тощо;

- встановлена законом необмеженість позовної давності з ЄСВ, можливість застосування до нього в значних розмірах нарахувань пені і штрафів в подальшому, а також можливість внаслідок тривалого відстоювання своїх прав у суді при оскарженні дій відповідача потрапити у вкрай скрутне матеріальне становище;

- необхідність тривалого (протягом 2019-2020 років) відстоювання своєї невинуватості у «несплаті ЄСВ».

З самого початку вчинення у листопаді 2018 року відповідачем відносно нього протиправних дій і до цього часу він систематично перебуває у пригніченому стані, став знервований, постійно повертається думками до порушення його прав. Через такі думки і систематичне перебування у стресі йому тяжко сконцентруватись на своїй роботі та відволіктись від значних «боргів з ЄСВ», через що суттєво знизилась його працездатність і продуктивність праці, через його знервованість погіршились стосунки з друзями і родичами, що потребує значних зусиль для відновлення його попереднього стану.

Вважає, що характер, інтенсивність, багаторічна тривалість і обсяг моральних страждань і обумовленої цим моральної шкоди, яка завдана і підлягає стягненню на його користь задля забезпечення справедливої сатисфакції, у грошовому виразі становить не менше трикратного розміру безпідставно нарахованої йому вищевказаними рішеннями відповідача «заборгованості з ЄСВ» в загальній сумі 111961,35 грн., оскільки саме така сума буде відповідати співмірності завданих йому страждань і душевних переживань та відповідатиме принципу розумності та справедливості щодо захисту і відновлення порушених прав позивача.

Просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь шляхом списання грошових коштів у розмірі 111961,35 грн. з єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесення моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я та причинного зв`язку між такою шкодою та діями (рішеннями) Головного управління ДПС у Черкаській області.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив повторно дослідити надані позивачем докази і встановити відповідно до ст. 23 ЦК України обставини, на які посилався як на підставу позову. За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку просив рішення скасувати та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, посилаючись на те, що судові рішення, якими було визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДФС у Черкаській області не можуть бути достатнім доказом завдання позивачу моральної шкоди та наявністю причинно наслідкового зв`язку між протиправними діями та заподіянню шкоди. Також, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, поставився формально до вирішення спору і не надав жодної оцінки наведеним позивачем обставинам.

4 вересня 2020 року представник ГУ ДПС у Черкаській області Константинов С.А. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив ціну позову 111 961,35 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 зареєструвався фізичною особою-підприємцем.

06 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-786-54, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 17600,08грн. (а.с. 8).

Рішенням Головного управління ДФС у Черкаській області № від 17 жовтня 2018 року за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 1801,80 грн. за період з 20 жовтня 2017 року до 6 серпня 2018 року та нарахувати пеню у розмірі 564,13 грн., загальна сума 2365,93 грн.

04 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-786-54 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у розмірі 17354,44 грн.(а.с.9).

Вважаючи вказані вимогу та рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 580/644/19 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-786-54 від 6 листопада 2018 року, № Ф-786-54 від 4 лютого 2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 17 жовтня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року залишено без змін.

Тобто вищевказаними рішеннями суду, були поновлені порушені права ОСОБА_1 .

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь моральну шкоду, завдану протиправними рішеннями органу державної влади, які були скасовані рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року.

Приписами ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбаченоч.1ст.1176ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано того, що позивачу завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, зокрема, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з рішень суду у справі № 580/644/19 щодо оскарження дій ГУ ДПС , суди дійшли висновку про порушення прав позивача внаслідок протиправних дій (рішень) ГУ ДПС у Черкаській області. Однак, обставини які б свідчили про наявність причинно наслідкового зв`язку між протиправними діями ГУ ДПС у Черкаській області, які викладені у рішеннях суду та заподіяною шкодою ОСОБА_1 , що має довести позивач, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія вважає, що усунення самого порушення права позивача, що було вчинено вищевказаними рішеннями суду є справедливим та достатнім способом відновлення порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності всіх трьох умов для відшкодування такої шкоди ( неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою).

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції стосовно того, що суд прийшов до помилкового висновку посилаючись на те, що судові рішення, якими було визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДФС у Черкаській області не можуть бути достатнім доказом завдання позивачу моральної шкоди та наявністю причинно наслідкового зв`язку між протиправними діями та заподіянню шкоди.

Доводи скаржника є необгрунтованими та безпідставними, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Також, є помилковими доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, поставився формально до вирішення спору і не надав жодної оцінки наведеним позивачем обставинам.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов визначених ЦПК України .

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова