Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2570/19
Номер провадження2/711/159/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Казидуб О.Г.

секретаря судового засідання Зайцевої О.І.

позивача ОСОБА_1

адвоката Хворова В.В.

представника відповідача Тесля О.М.

представників третіх осіб Прядка В.М., Красюк О.В.

Денжанської О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа ТОВ «СЕРВІС-АВТО-2005», Черкаська обласна державна адміністрація, Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації, Черкаська обласна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.03.2019 року звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вказавши, що він є інвалідом війни першої групи, що підтверджується довідкою МСЕК, в якій зазначено, що він є інвалідом 1 групи і його травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, Рішенням обласної лікувально-відбіркової комісії №92 від 11.12.2017 року, йому виділено постійно супроводжуючого під час лікування в госпіталі. Також при переїзді з одного міста в інше, він особливо не може обійтися без супроводжуючого, що підтверджується довідкою МСЕК.

04.10.2017 року він звернувся до касира Черкаської АС-1 ПАТ «Черкаського обласного підприємства Автобусних станцій» з проханням видати йому два безкоштовних квитка на проїзд за маршрутом Черкаси-Умань. Один безкоштовний квиток, як інваліду першої групи, другий квиток особі, яка його супроводжує. Але касир відповідача запропонував надати пільговий квиток лише йому, як інваліду 1 групи, а супроводжуючій особі за повну вартість. Він не погодився з пропозицією касира і звернувся до Управління «Укртрансбезпеки» в Черкаській області із заявою про надання роз`яснень чому йому було відмовлено у видачі безкоштовного квитка супроводжуючій особі.

01.12.2017 року Управління «Укртрансбезпеки» в Черкаській області надало йому роз`яснення, що «Законом передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються безкоштовним проїздом, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Перевізнику забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом».

Далі Управління «Укртрансбезпеки» рекомендувало йому у письмовій формі «З метою уникнення подібних випадків в майбутньому, в разі відмови касиром автостанції у наданні пільгового квитка спочатку звернутися до керівника автостанції з надання роз`яснень відносно порушень пільгового перевезення. А у разі незадоволення вимог пільгового перевезення звертатись до органів поліції».

17, 11, 08, 12 грудня 2017 року та 09.01.2018 року він знову звертався до відповідача, але касир Черкаської АС-1 знову пропонували надати йому пільговий квиток як інваліду 1 групи з безкоштовним проїздом, а супроводжуючій особі за повну ціну. Він звернувся зі скаргою до відповідача про поновлення свого права на безкоштовний проїзд супроводжуючої особи. Відповідач 10.01.2018 року надав йому відповідь про те, що договір держзамовлення на перевезення пільгових категорій громадян на міжобласних та внутріобласних маршрутах між перевізниками та замовником на 2017-2018 роки не укладені. А тому перевізники своїми листами повідомили підприємство про обмеження продажу пільгових категорій через каси автостанції, чим взяли на себе відповідальність за дане обмеження.

Крім того, відповідачем було знято з нього збір за проїзд, проігнорувавши п. 23 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач вважає, що було порушено його право і відповідальність за відмову у ненаданні пільгового квитка супроводжуючій особі несе ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», так як не надавши пільгового квитка відповідач позбавив його на безкоштовний проїзд супроводжуючої особи.

Через ігнорування відповідачем права на безкоштовний проїзд, позивач зазначає, що поніс моральні страждання, а саме сильно нервувався та переживав через порушення своїх прав відповідачем. Як наслідок після нервових страждань його хвороби загострились і він був змушений з 24.01.2018 року по 18.02.2018 року лікуватися у госпіталі.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ПрАТ «Черкаське обласне підприємство Автомобільних станцій» на його користь матеріальні витрати в сумі 11,50 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Ухвалою суду від 28.03.2019 відкрито провадження в даній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи ТОВ «СЕРВІС-АВТО-2005».

Ухвалою суду від 11.11.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третіх осіб - Черкаську обласну державну адміністрацію та Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи Черкаську обласну раду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Хворов В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

В запереченні на відзив представник позивача - адвокат Хворов В.В. заперечував проти доводів відповідача викладених у відзиві на позов посилаючись на те, що позивач вважає, що відповідач несе повну відповідальність за ненадання пільгового квитка особі, яка його супроводжувала, так як в жодному нормативному акті, чи жодній угоді не зазначено, що відповідач, а саме ПАТ «Черкаси ОПАС», має право не виконувати чинне законодавство і відмовляти пільговим категоріям. Крім того, Управління «Укртрансбезпеки» рекомендувало йому звернутися за роз`ясненням чинного закону до відповідача, але відповідач замість того щоб роз`яснити законодавство, роз`яснив йому , що ПрАТ «Черкаси ОПАС» має право не виконувати закон щодо перевезень пільговиків, так як між відповідачем і перевізником не укладена угода щодо перевезення пільгових категорій населення. Він вважає, що відповідач за невиконання закону несе повну відповідальність і не має права перекладати відповідальність на перевізника. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій» Тесля О.М. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях наданих суду 26.06.2020 року. Зазначив, що за маршрутом «Умань-Черкаси» станом на 04.10.2017 року вартість квитка на рейс №7061 від зупинки АС «Умань» до м. Черкаси становила 149,27 грн.

Представник третьої особи ТОВ «СЕРВІС-АВТО-2005» адвокат Прядка В.М. заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації Красюк О.В. заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи Черкаської обласної ради Денжанська О.С. заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи Черкаської обласної державної адміністрації надав заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі-Закон) встановлено, що організація пасажирських перевезень покладається на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Статею 37 Закону передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Відповідно до ст. 31 Закону, відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.

Статтею 36 Закону передбачено, що автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху, в тому числі і продаж квитків.

До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам належать: продаж квитків, користування приміщенням для чекання поїздки; можливість користуватися громадськими вбиральнями, інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.

Відповідно до п. 5.1 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09. 2010 р. № 700 «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій» відносини власника та перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, які проходять через автостанцію, згідно з пунктом 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 р. N 176, визначаються договором про надання послуг автостанціями.

Власник автостанцій за завданням Перевізника надає на території своїх автостанцій комплекс обов`язкових послуг, пов`язаних з організацією здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху.

Власник здійснює продаж квитків за такою вартістю: продаж квитків, за яку перевізник здійснює перевезення та вартість додаткових автостанційних послуг, а також реалізує обсяг квитків пільгового проїзду на підставі отримання від Перевізника письмового повідомлення з вказаним переліком суб`єктів, що мають право безкоштовного проїзду у відповідності до чинного законодавства.

Перевізник надає Власнику автостанцій письмову інформацію на реалізацію квитків пільгового проїзду у разі отримання відповідного замовлення із зазначенням видів та обсягів пільгових перевезень, порядку компенсації збитків від пільгових перевезень.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Черкаси ОПАС» та ТОВ «Сервіс - Авто 2005» був укладений Договір № 824/05-12 від 21.05.2012 року про надання послуг, пов`язаних з перевезенням пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Відповідно до умов даного Договору, ПАТ «Черкаси ОПАС» надавало Перевізнику комплекс послуг, пов`язаних зокрема із організацією процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника та послуг з продажу квитків пасажирам за винагороду.

ТОВ «Сервіс - Авто 2005» листом № 35 від 03.03.2016 року надало ПАТ «Черкаси ОПАС» перелік пільгових категорій громадян з обмеженням деяких пільгових категорій на безкоштовне перевезення.

Видатки на пільговий проїзд окремих категорій громадян враховуються щорічно виходячи з фінансових можливостей держави в загальному обсязі субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Загальний обсяг затвердженої в державному бюджеті України субвенції між містами та районами розподіляється на рівні області при затвердженні обласних бюджетів. Розподіл субвенції за видами витрат та перевізниками належить до компетенції місцевих органів влади і здійснюється при затвердженні місцевих бюджетів.

Відносини управління праці та соціального захисту населення, як розпорядника коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам нижчого рівня, з підприємствами (організаціями), що надають послуги з проїзду щодо проведення розрахунків видатків на відшкодування витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, регламентує постанова Кабінету Міністрів України від 29.01.03 № 117.

Відповідно до зазначеної постанови підприємства та організації, що надають послуги з проїзду в міському та приміському транспорті надсилають уповноваженому органу розрахунки за формою, що встановлюється договором на перевезення пільгових категорій громадян.

Управління праці та соціального захисту населення здійснюють компенсаційні виплати перевізникам за пільговий проїзд окремих категорій громадян згідно з укладеними договорами, по мірі надходження та в межах передбачених у відповідному місцевому бюджеті коштів на зазначену мету.

Укладення договорів про відшкодування та фінансування компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян приміським (міським) автомобільним транспортом загального користування проводиться управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

За повідомленням Міністерства соціальної політики України компенсація перевізникам витрат за надані пільги з оплати проїзду у міжміському транспорті здійснюється після звіряння розпорядником коштів персоніфікованих звітів перевізників з даними Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Розрахунком видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за формою "2-пільга" (персоніфіковані звіти), затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535 "Про затвердження форми для розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг "2-пільга", та Інструкції про порядок її заповнення", вид послуги "безплатний проїзд" не передбачено, що унеможливлює укладення територіальним управлінням праці та соціального захисту населення з перевізниками договору про відшкодування компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міжміському маршруті.

Врегулювання питання здійснення розрахунків з перевізниками за надані ними пільги з проїзду міжміським транспортом опрацьовується Мінсоцполітики спільно з Мінтрансзв`язку та Мінфіном.

Після прийняття відповідного нормативно-правового акту територіальним управлінням буде розглянуто питання щодо здійснення розрахунків з перевізниками за надані пільги з проїзду громадянам на міжміських маршрутах.

Відповідно до пункту 5-1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 № 256 підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету, зокрема, видатки, що не входять до компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законами України.?

Згідно з п. 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 р. № 176 (далі - Правила), продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції.

Відповідно до загальних положень Правил, автостанційний збір - плата за надання обов`язкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбавають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка.

Згідно з п. 116 Правил, за надання обов`язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", з осіб, які придбавають квитки, справляється автостанційний збір, що включається до вартості квитка. За надання зазначених послуг додаткова плата з пасажира не стягується. Розмір автостанційного збору визначається власником автостанції на підставі економічно обґрунтованого розрахунку.

Автостанційний збір не відноситься до податків, зборів, мита та інших платежів, які здійснюються до бюджету.

Згідно п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 30.09.2017 року повертався з лікування з санаторію додому на автобусі за маршрутом «Одеса -Рахни-Лісові» та заїхав до сестри в с. Рахни. Потім 04.10.2017 повертався додому в м.Черкаси. У Вінниці 04.10.2017 року ОСОБА_1 отримав білети до м. Умань, що підтверджується білетами на автобус «Вінниця -Умань». 04.10.2017 року на автостанції в м. Умані ОСОБА_1 отримав службовий квиток собі, а за супроводжуючого, з його слів, заплатив водію приблизно вартість білету 180 грн. водію (арк. спр.6)

Як встановлено в судовому засіданні, твердження позивача, що він 04.10.2017 року звернувся до Черкаської АС-1 ПАТ «Черкаси ОПАС» з проханням видати два безкоштовні квитки за маршрутом «Черкаси-Умань» для нього та супроводжуючого - ОСОБА_3 не відповідає дійсності. Оскільки, він їхав в зворотному напрямку та як доказ він надає копію квитка за напрямком «Умань-Черкаси», який був придбаний на автостанції м. Умані.

До позовної заяви позивачем додано виписку з медичної карти стаціонарного хворого №541, в якій вказано, що ОСОБА_1 являється інвалідом 1Б групи.

В п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ №1317 від 03.12.2009р., зазначено, що до пігрупи Б 1 групи інвалідності належать особи, які частково нездатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Позивач в своєму позові вказує, що рішенням обласної лікувально-відбіркової комісії №92 від 11.12.2017 року, йому було виділено супроводжуючого під час лікування в госпіталі. Вказане підтверджується і відповідною відповіддю на адвокатський запит.

Позивач вказує на порушення його права на безкоштовний проїзд супроводжуючого 04.10.2017 року, але направлення на лікування та призначення супроводу для лікування було йому видане 11.12.2017 року, що не відповідає дійсності.

В довідці «Черкаського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни Черкаської ради» вказано, що лікування ОСОБА_1 призначено в Українському медико-соціальному центрі ветеранів війни, що знаходиться в с. Циблів, Київської області. Натомість позивач зазначає, що на лікування він направлявся за напрямком Умань-Черкаси. Також , позивач вказує, що ним понесено матеріальні витрати в зв`язку з придбанням квитка в розмірі 11,50 грн. та було сплачено касовий збір, але доказів цього суду не надано.

Як доказ позивачем було надано копію квитка, придбаного на АС «Умань». Але, як встановлено в судовому засіданні, даний квиток було видано ОСОБА_1 на безкоштовній основі, без стягнення будь яких зборів та податків.

Тому, на думку суду, позивачем не доведено матеріальних витрат позивача (сам касовий білет та касовий збір до білету позивачем не надано).

Також, є недоведеним факт звернення позивача до касира Черкаської АС-1 ПАТ «Черкаси ОПАС», оскільки, на момент проїзду з м. Умань в м. Черкаси у позивача було відсутнє направлення на лікування з обов`язковим супроводом. Позивачем не надано копії квитка, який начебто мала придбати супроводжуюча особа в зв`язку з відмовою касира, а також мав залишитись невикористаний талон на проїзд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що він перебував на лікуванні в центрі для ветеранів війни у березня 2017 року та був також направлений на стаціонарне лікування до Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни (с.Циблів) Київської області з 25.01.2018 року терміном 24 дні (арк.спр.97).

Позивач зазначає, що 17, 11, 08, 12 грудня 2017 року та 09.01.2018 року звертався до відповідача, але останній знову відмовив у наданні безкоштовного квитка,але позивач не надав жодного доказу (квитка), який би підтвердив факт даного звернення, а також докази відмови.

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни затвердженого Постановою КМУ від 12.05.1994 року за №302 передбачено, що Лист талонів на право одержання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пункт 7-1 вищезазначеного Положення зазначено, що листи талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсоткорвою знижкою їх вартості видаються особам з інвалідністю внаслідок війни органом соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Державна адміністрація автомобільного транспорту Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.06.2009 року за №2852-21/06/19-09 надала роз`яснення, що згідно положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 року №302, листи талонів на право одержання ветеранами війни і особами, на яких поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних документів (Квитків) безоплатно і з 50% знижкою їх вартості, є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам.

Відповідно до даного положення закону, на супроводжуючого має бути виданий талон на проїзд, який мав би бути невикористаний та залишитись у позивача.

ОСОБА_1 являється інвалідом війни першої групи, в підтвердження даного статусу позивач надає довідку МСЕК.

Відповідно до п. 7 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержання під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, затвердженого Постановою КМУ від 08.09.2015 року за №685, рішення про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни приймається органами соціального захисту населення у місячний строк з дня подання документів.

Надання статусу, а також видання посвідчення особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи видається департаментом соціальної політики Черкаської міської ради Придніпровського району.

А тому, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем його права на безкоштовний проїзд.

Тому, суд вважає , що позов ОСОБА_1 є безпідставним, не обґрунтованим та не доведеним, а тому не підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування моральної шкоди , суд зазначає наступне.

Позивач в позовній заяві вказує, що ПрАТ «Черкаси ОПАС» ігнорує ОСОБА_1 право на безкоштовний проїзд в наслідок чого останній поніс моральні страждання, а саме сильно нервував та хвилювався із-за того, що порушуються його права.

Позивач надав суду доказ на відшкодування моральної шкоди виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 446, з якої вбачається, що він перебував на лікуванні в Українському медико-соціальному центрі ветеранів війни, що знаходиться в с. Циблів, Київської області з 21.01.2019 року по 11.02.2019 року в терапевтичному відділенні.

Судом досліджено виписки із медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_1 ,з яких вбачається ,що основний діагноз,який зазначений у виписці із медичної картки стаціонарного хворого № 1562 (дата госпіталізації 07.03.2017 року по 31.03.2017 року) та у виписці із медичної картки стаціонарного хворого №446 (дата госпіталізації з 21.01.2019 року по 11.02.2019 року) є ідентичним.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 2, 3 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) - спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки матеріальна шкода позивачем є не доведеною, а тому і підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається із Довідки № 001781 - ОСОБА_1 є інвалідом війни 1 групи, а тому, від сплати судового збору при подачі позовної заяви був звільнений.

А тому, судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 23 ЦК України, ЗУ «Про автомобільний транспорт», Закон України «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Черкаське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа ТОВ «СЕРВІС-АВТО-2005», Черкаська обласна державна адміністрація, Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації, Черкаська обласна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - в і д м о в и т и .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 06.10.2020 (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб