У Х В А Л А

Справа №377/216/20

Провадження №2/377/145/20

08 квітня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., розглянувши позовну заяву за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 011/27813/308189 від 11.03.2016 року, який був укладений в рамках Генеральної угоди № 01/Р1-01-10-0-0/003-15 від 12.02.2015 року ,

У С Т А Н О В И В :

20.03.2020 року до Славутицького міського суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

23.03.2020 року суд відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України звернувся до управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів.

Як вбачається з довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, яка надійшла на адресу суду 08.04.2020 року, відповідачі зареєстровані за адресою, вказаною в позовній заяві.

В той же час після отримання позовної заяви, суддя перевіряє її на відповідність вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, на наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Також, відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Як вбачається з позовної заяви, змістом вимог до відповідачів є звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реалізації на прилюдних торгах, а саме: квартира у багатоквартирному будинку, яка належить відповідачам, та у свій час була передана банку в іпотеку.

На виконання п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення у позовній заяві відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, позивачем вказано лише про направлення відповідачам вимоги про усунення порушень за основним зобов`язанням.

Проте, у ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Згідно з положеннями частини третьої цієї статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. При цьому згідно із ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, позивач у позовній заяві не вказує правових підстав звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки без реалізації позасудових способів задоволення свої вимог іпотекодержателем. Також у позовній заяві не вказано, які дії позивачем вживалися для позасудового врегулювання спору, тобто вчинення виконавчого напису нотаріуса, або ж набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки або реалізація іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, не вказано які перешкоди наявні у позивача для реалізації позасудового врегулювання спору, якими діями відповідачі порушуються права банку та не зазначено на підтвердження цих доводів жодних доказів. Тобто у позовній заяві не вказано в чому саме між сторонами полягає спір.

При цьому згідно п. 7 ч. 4 ст.185 ЦПК України не подання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом, як у даному випадку, є підставою для повернення позовної заяви.

Так, за наявності вказаних обставин, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Щодо сплаченого позивачем судового збору слід вказати, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України,

у х в а л и в :

Позовну заяву позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 011/27813/308189 від 11.03.2016 року, який був укладений в рамках Генеральної угоди № 01/Р1-01-10-0-0/003-15 від 12.02.2015 року, повернути особі, що її подала.

Роз`яснити особі, яка звернулася з позовом, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду,якщо перестануть існувати обставини,що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала підписана 08.04.2020 року.

Суддя Т. О. Малишенко