печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа № 757/27999/19-ц

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач ТОВ «Рада7» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 9 455 грн. 27 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 365 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 379 грн. 78 коп., що разом складає 11 200 грн. 32 коп. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач користується та отримує в повному обсязі житлово-комунальні послуги, однак не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 5 червня 2019 року р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 54).

10 липня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 58-61), в якому відповідач зазначає, що позовна зава подана та підписана представником позивача на підставі довіреності від 3.01.2019 року, підписаної від імені позивача в.о. генерального директора товариства ОСОБА_4 , хоча відповідно до офіційних даних товариства таке право має лише керівник ТОВ «Рада 7» - ОСОБА_5 . Відповідач не погоджується із сумою боргу та нарахованими штрафними санкціями, зокрема збільшення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та зазначила, що позивачем не надано доказів наявності договірних відносин між сторонами, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

17 липня 2019 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив (а.с. 63-64), відповідно до якої довіреність на здійснення представництва ОСОБА_2 видана уповноваженою на дату видачі довіреності особою. Підвищення тарифу відбувалось на підставі розпорядження КМДА № 591 від 19 червня 2015 року, яким затверджено тариф на комунальні послуги для житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, у розмірі 5,57 грн. / кв.м., а на підставі розпорядження КМДА від 3 червня 2017 року затверджено тариф у розмірі 7,13 грн. / кв.м.

За клопотанням відповідача, зазначеним у відзиві, та клопотанням представника позивача, зазначеним у відповіді на відзив, ухвалою суду від 31 липня 2019 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та справу призначено до розгляду на 30 вересня 2019 року (а.с. 68).

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року позов ТОВ «Рада 7» до ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання документів у підтвердження повноважень представника позивача на подання позову - доказів того, що в.о. генерального директора товариства ОСОБА_4 був уповноважений на підписання довіреності від 3 січня 2019 року (а.с. 82).

Представником позивача усунуті недоліки позовної зави та надані відповідні документи у підтвердження повноважень представника позивача на подання позову - доказів того, що в.о. генерального директора товариства ОСОБА_4 був уповноважений законом чи установчими документами на підписання довіреності від 3 січня 2019 року (а.с. 85-112).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Оцінюючи заперечення відповідача в частині відсутності договірних відносин між сторонами, суд виходить з такого.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Водночас, ст. 4 вказаного Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочину (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642, 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору ст. 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору ЦК України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 9 березня 2011 року (а.с. 20-23).

Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні у позивача ТОВ «Рада 7» (а.с. 28-31).

12 березня 2014 року між сторонами ТОВ «Рада 7» та ОСОБА_1 укладено договір № 234/07/УЖ про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до п. 1.3 якого розмір плати з утримання будинку та прибудинкової території встановлений в сумі 376,82 грн.

12 березня 2014 року між сторонами ТОВ «Рада 7» та ОСОБА_1 укладено договір № 235/07/К про надання послуг, відповідно до п. 1.2 якого розмір плати із забезпечення пропускного режиму встановлений в сумі 125 грн.

Вказані договори є різними за своєю правовою природою: один щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, інший - щодо надання послуг із забезпечення пропускного режиму.

Оригінали вказаних договорів оглянуті судом в судовому засіданні та засвідчена їх відповідність оригіналу.

З вказаних договорів вбачається, що вони підписані відповідачем, у зв`язку з чим доводи відповідача, що нею не підписувались вказані договори є безпідставними. При цьому, суд бере до уваги відсутність клопотань представника відповідача про призначення почеркознавчих експертиз з метою визнання недійсними цих договорів.

Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладених договорів від 12 березня 2014 року № 234/07/УЖ та 12 березня 2014 року № 235/07/К.

Судом встановлено, що відповідач не відмовлялася від надання позивачем житлово-комунальних послуг, отримувала їх. Крім того, власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, так як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим.

Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну). Споживач зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Аналізуючи законодавство, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, слід дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідач користувалася житлово-комунальними послугами, які надавав їй позивач, та позивач має право на справляння за них відповідної плати по затверджених тарифах.

Крім того, згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 9 березня 2011 року.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)

Щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку, то такий обов`язок у відповідності до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» покладено на співвласників багатоквартирного будинку.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводилося відповідачу за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. за тарифами, затвердженими розпорядженням КМДА № 591 від 19 червня 2015 року, згідно з яким тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку АДРЕСА_2 затверджено в розмірі 5,57 грн. за кв.м площі за місяць, та тарифами, затвердженими розпорядженням від 03.04.2017 р. № 386 такий тариф встановлено в розмірі 7,13 грн. за кв.м площі за місяць (з ПДВ) (а.с. 32-33).

При цьому, вказані розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є чинними, у судовому порядку не чинними не визнавалися та є обов`язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг.

Згідно з наданим позивачем розрахунком боргу відповідач у період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. не сплачує за надані позивачем житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим з урахуванням встановлених тарифів та відповідно до площі квартири відповідача заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 455 грн. 27 коп. (а.с. 9).

Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9 455 грн. 27 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги - плати з утримання будинків та прибудинкової території та із забезпечення пропускного режиму.

Відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, які за розрахунком позивача складають відповідно 1 365 грн. 27 коп. та 379 грн. 78 коп. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорений. Тому, суд бере його к належний доказ.

Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 11 200 грн. 32 коп. (заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 9 455 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 365 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 379 грн. 78 коп.).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Керуючись ст. 3, 6, 11, 203, 208, 215, 257, 261, 267, 319, 322, 526, 625, 626, 627, 628, 638 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 9 455 грн. 27 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 1 365 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 379 грн. 78 коп., що разом становить 11 200 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7» 1 921 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7»: 02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя О.В. Батрин