Справа 336/1243/20
Провадження № 2/336/1535/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що він звернувся до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , яка на момент смерті проживала в АДРЕСА_1 , на ј частку згаданого будинку, а також на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 на ѕ частки вказаного житлового будинку.

12.07.2019 р., на підставі його заяви, приватним нотаріусом була заведені спадкові справи № 56/2019 та № 57/2019, після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підтвердження належності спадкодавцям житлового будинку АДРЕСА_1 позивачем було надано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.08.1956 р. за № 7081, виданого на ім`я ОСОБА_4 .

У вказаному договорі прізвище « ОСОБА_5 » не збігається з написанням прізвища спадкодавця « ОСОБА_6 », у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні факту належності вказаного документу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були подружжям з 28.07.1956 р.

Оскільки спірний будинок був придбаний ОСОБА_3 в період шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя. Але з наданих документів вбачається, що частка із майна, що є у спільний сумісній власності, на ОСОБА_2 , за її життя, виділено не було. А оскільки її чоловік ОСОБА_3 за життя не давав згоди на виділ частки у спільній сумісній власності подружжя, то виділити Ѕ частку права власності у спільному майні подружжя можливо лише в судовому порядку.

За позовом ОСОБА_1 просить встановити факт належності ОСОБА_3 договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.06.1956 р., виданого на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ним право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , та на ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою від 05.03.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09.04.2020 р.

09.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 29.05.2020 р.

29.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 12.08.2020 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

12.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 02.10.2020 р. на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України для повторного виклику позивача.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача направила до суду заяву, за змістом якої не має заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1 та просить розглянути справи без її участі.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.08.1956 р. за № 7081, акту приймання індивідуального домоволодіння від 23.03.1964 р. ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.10-11, 12-13).

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Згідно із п.6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається із прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Факт належності згаданого вище договору ОСОБА_3 підтверджені дослідженими копіями письмових доказів, наявними в матеріалах справи.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку.

28.07.1956 р. ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите пожружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Враховуючи, що право на житловий будинок АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_6 набуло під час шлюбу, то кожному із них належить по Ѕ частці нерухомості, як частка у спільній сумісній власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.15).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 , які були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку на час її смерті.

Враховуючи положення ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд застосовує до спірних правовідносин положення ЦК України в редакції 1963 р.

Ч.1 ст.524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ч.1 ст.529 ЦК України).

Згідно ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Постановою нотаріуса від 18.07.2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку тим, що частка у спільному майні подружжя ОСОБА_6 не була виділена.

Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.34-43).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, то кожен із них успадкував після смерті ОСОБА_2 по ј частці житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить ѕ частки спірного житлового будинку.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є син ОСОБА_1 , який був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку на час його смерті.

Враховуючи, що позивач успадкував після смерті ОСОБА_2 ј частину будинку АДРЕСА_1 ѕ частки успадкував після смерті батька у порядку, визначеному ст.549 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, у зв`язку задовольняє його у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2020 року.

Суддя О.В.Дмитрюк