Справа № 755/6314/20
Провадження № 2/755/3319/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю - позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Тютюника В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» № 62-п від 06 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 , завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення;

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, ;

3. Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі;

4. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом № 7-п від 13.01.1998 р. його було призначено на посаду заступника завідувача видавничого відділу Державного підприємства «Вісник податкової служби України». Починаючи з 1998 року по теперішній час назва підприємства не змінювалась. Наказом ДП СВЦ № 107 від 06.07.2015 р. Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр міністерства доходів і зборів України» перейменовано на Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», ідентифікаційний номер 25286486. Наказом № 137-п від 12.08.2019 р. позивача було переведено на посаду завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення. 12.12.2019 р. позивача під розпис було попереджено про скорочення займаної посади, у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та скороченні штатної чисельності працівників, відповідно до наказу Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» від 10.12.2019 р. № 269 «Про внесення змін до штатного розпису». Одночасно позивачу повідомлялось, що на час попередження вакантні посади відповідно до його світи та досвіду роботи відсутні, тому протягом трьох місяців від дати попередження йому буде запропоновано працевлаштування у разі виникнення відповідної вакантної посади. Також повідомлялось, що позивач буде звільнений із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України не пізніше трьох місяців після вручення попередження, після чого він може звернутись за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно. Протоколом № 83 від 16 грудня 2019 р. засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Сервісно-видавничий центр» про розгляд інформації в.о. директора ДП «Сервісно-видавничий центр» Луценко В.І. , ухвалено інформацію № 1463 від 10 грудня 2019 «Про зміни у штатному розписі Підприємства», а саме скорочення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України спеціальностей згідно переліку, в тому числі і на посаду ОСОБА_1 . На думку позивача, при скороченні чисельності або штату власником підприємства чи уповноваженого ним органу, не виконано, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, вимоги, та не запропоновано ОСОБА_1 вакантні посади для працевлаштування, а 12.12.2019 р. одразу повідомлено, що на час попередження вакантні посади відповідно до його освіти та досвіду роботи відсутні. Протягом усього часу, від попередження і до моменту звільнення 06 квітня 2020 року, позивачу не було запропоновано жодної посади, що підтверджується наступним. 03.03.2020 р. в.о. директора ДП «Сервісно-видавничий центр» звернувся листом на ім`я Голови профспілкового комітету ДП «Сервісно-видавничий центр», яким просив надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, так як він 12.12.2019 р. був попереджений під підпис про наступне звільнення, у разі неможливості його працевлаштування на підприємстві. За витягом з протоколу № 17 від 06 квітня 2020 року убачається, що позивачу не було запропоновано жодної посади, які були наявні на підприємстві протягом всього часу з моменту попередження до часу звільнення, та відповідали його освіті і досвіду роботи, а саме: системного адміністратора, заступника начальника тендерного відділу. Натомість, начальник відділу кадрів та діловодства Пітерська Т.В. повідомила, що усно пропонувала ОСОБА_1 посаду у тендерному відділі, але він нібито категорично відмовився від цієї пропозиції. Тобто у процесі змін в реорганізації виробництва і праці з`являлися нові вакансії, на такі вакансії переводилися і приймалися нові і працюючі співробітники, але про них ОСОБА_1 не був повідомлений. Лише на час звільнення, 06 квітня 2020 року, ОСОБА_1 було запропоновано посади прибиральника та водія, які жодним чином не відповідали його освіті та досвіду роботи. Логічно, що від цих посад позивач змушений був відмовитися, про що свідчить акт про відмову від 06.04.2020 р. В той же день відбулось засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Сервісно-видавничий центр», який протоколом № 17 надав згоду на звільнення ОСОБА_1 , після чого наказом № 62-п від 06 квітня 2020 року позивача було звільнено, у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки йому не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві та які він міг би зайняти відповідно до його професії (спеціальності), або іншу вакантну роботу, яку працівник зміг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації досвіду. У зв`язку зі звільненням позивача без законної підстави, окрім поновлення його на посаді, із відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, у відповідності до ст. 235 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено перше судове засідання, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

10 серпня 2020 року до суду від представника відповідача ДП «Сервісно-видавничий центр» - Луценка В.І., із доказами на його обґрунтування, надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує з підстав його безпідставності та необґрунтованості. Вважає, усі доводи та міркування позивача щодо незаконності наказу про його звільнення спрямовані на порушення процедури звільнення і те, що йому нібито не запропонували всі вакантні посади, що не відповідає дійсності. Відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 10.12.2019 р. № 269 «Про внесення змін до штатного розпису», у зв`язку з відсутністю договірних відносин на послуги, що надає підприємство на 2020 рік і відповідним зменшенням надходжень до дохідної частини бюджету відповідача та неможливості в повній мірі здійснити фінансування фонду заробітної плати, було скорочено низку структурних підрозділів та спеціальностей, серед яких структурний підрозділ і спеціальність позивача: сектор інформаційно-технічного забезпечення та завідувач сектору інформаційно-технічного забезпечення. Згідно з Господарським кодексом України та статутом підприємства відповідач мав право на видання вказаного наказу. У зв`язку зі скороченням штату працівників, первинна профспілкова організація була повідомлена про зміни в організації виробництва та майбутнє вивільнення працівників, про що свідчить витяг з протоколу засідання профспілкового комітету № 83 від 16.12.2019 р. 28 грудня 2019 року було заповнено інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за формою № 4-ПН, яку отримано уповноваженим органом 10 січня 2020 року. В той же час, запланованого масового вивільнення не відбулось, що підтверджується витягом змін до штатного розпису від 01 лютого 2020 року, яким кількість штатних одиниць була встановлена на рівні 260 (до скорочення - 288). Відповідно до ст. 43 КЗпП України отримано згоду профспілкового комітету підприємства на звільнення ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу № 17 від 06 квітня 2020 року, та виплачено йому одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Також йому було виплачено компенсацію за невикористану ним щорічну основну відпустку (10 днів), вихідну допомогу у розмірі його середньомісячної заробітної плати у відповідності зі ст. 44 КЗпП України. Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України відповідач повідомив позивача про вивільнення шляхом підписання попередження про наступне вивільнення 12.12.2019 р., за 3 місяці, та одночасно з цим повідомив, що на підприємстві відсутні вакантні посади відповідно до його освіти та досвіду роботи. Це пов`язано з тим, що згідно з наказом від 10.12.2019 р. № 269 було скорочено низку структурних підрозділів та спеціальностей та не створено жодної нової посади чи підрозділу. Сектор інформаційно-технічного забезпечення, у якому працював позивач, було ліквідовано і відповідно до освіти позивача (спеціальність - механіка, кваліфікація - механік) на підприємстві не було вакантних посад. За приписами ст. 49-2 КЗпП України 06.04.2020 р. позивачу було запропоновано наявні вакантні посади, однак позивач відмовився підписати зазначену пропозицію, про що було складено відповідний акт від 06.04.2020 р. Твердження ОСОБА_1 про те, що в процесі змін в організації виробництва і праці з`являлись нові вакансії, на які приймалися та переводились працюючі та нові співробітники, але про їх наявність позивач не був повідомлений, не відповідають дійсності та належними доказами ним не підтверджені, не наведено жодного факту, коли на посаду, яка відповідає його освіті та професії було прийнято іншу особу. Щодо вимог позовної заяви про поновлення позивача на посаді завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення ДП «Сервісно-видавничий центр», то зазначений Сектор і посаду ліквідовано відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 10.10.2019 р. № 269 «Про внесення змін до штатного розпису», то у випадку задоволення такої позовної вимоги для позивача не настануть реальні правові наслідки і не відбудеться відновлення його прав та обов`язків.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , підтримав заявлений позов, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити його у повному обсязі. Зазначив, що в період з часу його попередження про наступне вивільнення на підприємстві з`являлися вакантні посади, які відповідали рівню його кваліфікації та досвіду роботи, однак вони не були йому запропоновані, що свідчить про незаконність його звільнення.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Сервісно-видавничий центр» - Тютюник В.О. у судовому заперечив проти позову, вважаючи його безпідставним, згідно із обґрунтуваннями відзиву на позовну заяву.

Третя особа, в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко В.І., у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи та підтверджується даними трудової книжки ОСОБА_1 наказом від 13 січня 1998 року було прийнято на роботу до Державного підприємства «Редакція журналу «Вісник податкової служби України» на посаду заступника завідувача видавничим відділом.

У подальшому вказане підприємство було неодноразово перейменоване та реорганізоване, зокрема Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України» перейменовано на Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», ідентифікаційний код 25286486, Наказ ДП «СВЦ» від 06.07.2015 р. № 107.

На даний час Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» діє на підставі статуту, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 09 квітня 2019 року № 277 (а.с. 122-141).

Наказом ДП «Сервісно-видавничий центр» від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 16 серпня 2019 року переведено на посаду завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (а.с. 7-13).

10 грудня 2019 року в.о. директора ДП «Сервісно-видавничий центр» Луценко В.І. винесено наказ № 269 «Про внесення змін до штатного розпису», яким ухвалено затвердити та ввести у дію з 10 грудня 2019 року зміни структури ДП «Сервісно-видавничий центр», що додаються; затвердити та ввести у дію з 10 грудня 2019 року зміни штатного розпису ДП «Сервісно-видавничий центр» (а.с. 92).

Із витягу зі штатного розпису працівників ДП «Сервісно-видавничий центр», що був введений у дію з 06 серпня 2019 року, структури ДП «Сервісно-видавничий центр», затвердженої наказом ДП «СВЦ» від 10.12.2019 р. № 269, витягу змін до штатного розпису працівників ДП «Сервісно-видавничий центр», що був введений у дію з 10 грудня 2019 року, убачається, що на підприємстві було повністю скорочено діяльність сектору інформаційно-технічного забезпечення, що включав посади завідувача сектору та адміністратора системи. Загальна кількість штатних одиниць зменшилася з 288 до 153 (а.с. 93-94, 95-98, 99-104).

На виконання ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку з масовим вивільненням працівників, відповідно до ст. 48, 50 Закону України «Про зайнятість населення», ДП «Сервісно-видавничий центр» подав до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості звітність Форма №4-ПН Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці від 28 грудня 2019 року (а.с. 120, 121).

Попередженням про наступне вивільнення (відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України) завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення ДП «Сервісно-видавничий центр» ОСОБА_1 , у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та скороченням штатної чисельності працівників відповідно до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 10.12.2019 р. № 269 «Про внесення змін до штатного розпису», попереджено про скорочення займаної ним посади. Повідомляється про відсутність на той час вакантних посад відповідно до його освіти та досвіду роботи. Протягом трьох місяців від дати попередження йому буде запропоновано працевлаштування у разі виникнення відповідної вакантної посади. Роз`яснено, що він буде звільнений із займаної посади згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України не пізніше ніж за три місяці після вручення попередження, після чого він може звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно. Повідомляється про те, якщо дата звільнення співпаде з його перебуванням у відпустці та/або з періодом тимчасової непрацездатності, він буде звільнений у перший день виходу на роботу. При звільненні йому буде виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України та матеріальна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до п. 2.1.15 Колективного договору між Уповноваженим органом і профспілковим комітетом ДП «Сервісно-видавничий центр» на 2017-2019 роки. Із вказаним попередженням ОСОБА_1 був ознайомлений 12 грудня 2019 року, що підтверджується його власноручним підписом (а.с. 108).

Із витягу з протоколу № 83 від 16 грудня 2019 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Сервісно-видавничий центр» убачається, що про зміни в організації виробництва та майбутнє вивільнення працівників було повідомлено первинну профспілкову організацію (а.с. 16-18).

Із листків непрацездатності серія АДШ № 372774, АДШ № 826631 убачається, що ОСОБА_1 , у зв`язку з загальним захворюванням, був звільнений від роботи з 10 по 23 березня 2020 року та з 23 березня по 01 квітня 2020 року (а.с. 106, 107).

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від підпису пропозиції про наявні вакантні посади у ДП «Сервісно-видавничий центр», 06 квітня 2020 року комісією ДП «Сервісно-видавничий центр» складено акт про відмову від підпису (а.с.109, 110).

Відповідно до пропозиції про наявні вакантні посади у ДП «Сервісно-видавничий центр» ОСОБА_1 було запропоновано наявні вакантні посади у ДП «Сервісно-видавничий центр», які відповідають його освіті до досвіду роботи для подальшого працевлаштування у порядку переведення, а саме: прибиральник службових приміщень відділу господарського забезпечення Служби технічного забезпечення та експлуатації; прибиральник службових приміщень відділу технічного та господарського забезпечення Служби технічного забезпечення та експлуатації; прибиральник території відділу технічного та господарського забезпечення Служби технічного забезпечення та експлуатації; водій автотранспортних засобів відділу експлуатації транспортних засобів Служби транспорту та надання послуг за наявності посвідчення водія.

Згідно із витягом з протоколу № 17 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Сервісно-видавничий центр» від 06 квітня 2020 року підприємством отримано згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 53-54).

Наказом ДП «Сервісно-видавничий центр» від 06 квітня 2020 року № 62-п ОСОБА_1 , завідувача Сектору -інформаційно-технічного забезпечення, 06 квітня 2020 року звільнено, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом також вирішено питання щодо виплати ОСОБА_1 : компенсації за невикористані ним 10 календарних днів щорічної основної відпустки; вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, ст. 44 КЗпП України; одноразової грошової допомоги у розмірі його середньомісячного заробітку відповідно до п. 2.1.15 Колективного договору між Уповноваженим органом і профспілковим комітетом ДП «Сервісно-видавничий центр» (а.с.45).

Убачається, заплановане масове звільнення на ДП «Сервісно-видавничий центр» не відбулось, що підтверджується витягом змін до штатного розпису від 01 лютого 2020 року, яким кількість штатних одиниць була встановлена на рівні 260 (а.с.90-91).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до п. 6.2.8. Статуту ДП «Сервісно-видавничий центр» передбачено обов`язок Підприємства розробляти структуру Підприємства та штатний розпис.

Згідно із п. 7.9.12. Статуту передбачено право директора затверджувати організаційну структуру Підприємства, штатний розпис з урахуванням фонду оплати праці згідно із затвердженим фінансовим планом.

Відповідно до п. 7.13. Статуту на період призначення директора Підприємства виконання обов`язків директора покладається на заступника директора наказом Засновника, з обсягом повноважень відповідно до положень, визначених цим Статутом та законодавством.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З наданих суду штатних розписів ДП «Сервісно-видавничий центр» убачається, що штатна чисельність працівників підприємства скоротилася з 288 штатних одиниць до 153, а з 01 лютого 2020 року була встановлена на рівні 260.

За таких обставин, встановлено, у зв`язку з відсутністю договірних відносин на послуги, що надає підприємство на 2020 рік і відповідним зменшенням надходжень до дохідної частини бюджету та неможливості в повній мірі здійснити фінансування фонду заробітної плати, відбувся процес оптимізації діяльності ДП «Сервісно-видавничий центр», мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за вказаних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник не може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь яку роботу яка наявна на підприємстві.

Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 року у справі № 6-1264цс17, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне звільнення. Його доцільно оформити письмово в довільній формі, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати.

Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, - не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Встановлено, що відповідачем було дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, зокрема щодо попередження позивача 12 грудня 2019 року про наступне вивільнення, тобто більше ніж за два місяці перед звільненням, надання йому пропозиції про вакантні посади на підприємстві, від підпису якої позивач відмовився, та отримання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 , завідувача Сектору -інформаційно-технічного забезпечення, 06 квітня 2020 року звільнено, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Щодо виконання відповідачем обов`язку запропонувати позивачу всі вакантні на час звільнення останнього посади суд зазначає наступне.

За приписами ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Оскільки у відповідності до наказу ДП «Сервісно-видавничий центр» від 10 грудня 2019 року № 269 було скорочено низку структурних підрозділів та спеціальностей та не створено жодної нової посади чи підрозділу, відповідачем при попередженні позивача 12 грудня 2019 року про наступне вивільнення не було запропоновано ОСОБА_1 вакантних посад відповідно до його освіти та досвіду роботи.

Відповідно до диплому ОСОБА_1 має спеціальність механіка, кваліфікація - механік (а.с. 105).

При цьому, 06 квітня 2020 р. відповідачем було запропоновано позивачу наявні на той час вакантні посади, а саме: прибиральник службових приміщень відділу господарського забезпечення Служби технічного забезпечення та експлуатації; прибиральник службових приміщень відділу технічного та господарського забезпечення Служби технічного забезпечення та експлуатації; водій автотранспортних засобів відділу експлуатації транспортних засобів Служби транспорту та надання послуг.

Щодо тверджень позивача про те, що йому не було запропоновано вакантну посаду заступника начальника тендерного відділу, то відповідно до посадової інструкції заступника начальника відділу тендерних закупівель та матеріально-технічного забезпечення, зазначена посада належить до категорії «Керівники», а згідно з розділом 6. Кваліфікаційні вимоги - на посаду заступника начальника відділу призначається особа, яка має повну вищу економічну або юридичну освіту відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст, бакалавр), проходження навчання щодо здійснення тендерних (публічних) закупівель, впевнений користувач електронної площадки «Прозоро» або свідоцтво про підвищення рівня кваліфікації у сфері тендерних (публічних) закупівель, що у сукупності свідчить про те, що вказана посада не відповідала спеціальності та професії позивача (а.с. 115-118).

Що стосується посади системного адміністратора, на яку посилається позивач, то вона не була вакантна з моменту вручення ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення 12 грудня 2019 року до його звільнення 06 квітня 2020 року, так як згідно з наказом № 68-п від 07.07.2017 р. на цій посаді працював ОСОБА_4 (а.с. 119).

Наявність інших вакантних посад у ДП «Сервісно-видавничий центр», які б відповідали професії, спеціальності чи кваліфікації позивача, судом не встановлено, твердження позивача в цій частині зводяться до загальних засад про необхідність пропозиції та не підкріплюються конкретними вказівками на посаду, яка відповідає його освіті, професії, спеціальності чи кваліфікації, на яку він погоджувався та яка не була запропонована відповідачем у справі.

Таким чином, з урахуванням сукупності наданих доказів, судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України.

Відповідачем при звільненні ОСОБА_1 також дотримано вимог ст. 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди на його звільнення від виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується витягом з протоколу № 17 від 06 квітня 2020 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Сервісно-видавничий центр».

Згідно із вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат між сторонами у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 49-2 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

На підставі викладеного, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (, м. Київ вул. Нижньоюрківська, 6), третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна (, м. Київ вул. Нижньоюрківська, 6) про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 19 жовтня 2020 року.

Суддя: