Провадження № 22-ц/801/1579/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 127/15532/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

особа до якої подано заяву про забезпечення позову: АТ «Кредобанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М.,

розглянув цивільну справу за заявою адвоката Маланчука Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на транспортний засіб до подання позовної заяви, за апеляційною скаргою представника АТ «Кредобанк» адвоката Павленка Сергія Валерійовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року постановлену місцевим судом під головуванням судді Бессараб Н.М., дата виготовлення повного тексту ухвали 22 липня 2020 року,

встановив:

В липні 2020 року адвокат Маланчук Сергій Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до АТ «Кредобанк» в якій просив суд зупинити звернення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за №1304 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстровий номер НОМЕР_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк» за період з 19 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року, в сумі 1342864,59 грн. на користь Акціонерного Товариства «Кредобанк» до ухвалення рішення у справі та набрання ним законної сили.

Заява мотивована тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В.В. 30 червня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП№62441531 на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №1304 від 22 травня 2020 року, вчиненого ПН ЛМНО про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, р.н. НОМЕР_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк» за період з 19 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року, в сумі: 1176033,69 грн.- неповернута сума кредиту станом на 19 травня 2020 року; 133282,57 грн.- заборгованість за неповернутими відсотками станом на 19 травня 2020 року; 31748,33 грн. заборгованість по пені за період з 19 травня 2019 року по 19 травня 2020 року; 1800,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса від 22 травня 2020 року за №1304 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на автомобіль вчинено всупереч вимогам чинного законодавства, розмір вимог за таким виконавчим написом не є безспірним, відтак він не підлягає виконанню.

Таким чином, ОСОБА_1 буде подано позовну заяву про визнання виконавчого напису виданого 22 травня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбулях Х.М., зареєстрований в реєстрі за №1304, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, р.н. НОМЕР_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк» за період з 19 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року в сумі 1342864,59 грн. на користь АТ «Кредобанк» таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, 14 липня 2020 року приватним виконавцем подано до ВФ ДП «Сетам» заявку на реалізацію транспортного засобу - автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстровий номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що враховуючи викладене існує очевидна загроза невиконання майбутнього судового рішення чи утруднення його виконання, оскільки за період розгляду судом справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню може бути реалізовано заставний автомобіль та потрібно буде звертатися до суду з позовом про визнання результатів торгів недійсними та витребування автомобіля.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Забезпечено позов шляхом зупинення стягнення при примусовому виконанні приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком Валентином Васильовичем у виконавчому провадженні №62441531 виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за №1304, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстровий номер НОМЕР_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк» за період з 19 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року в сумі 1342864,59 грн. на користь акціонерного товариства "Кредобанк", до ухвалення рішення у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що представником позивача подано достатні докази, які свідчать про існування ризику відчуження автомобіля, чим можуть бути порушені майнові права та інтереси ОСОБА_1 , що може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник АТ «Кредобанк» адвокат Павленко Сергій Валерійович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала постановлена при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Вважає, що АТ «Кредобанк» дотримався процедури передбаченої договором застави та чинним законодавством України для вчинення виконавчого напису нотаріуса, а реалізація предмета застави є похідною процедурою, що слідує після відкриття виконавчого провадження. Крім того, вважає, що зупинення виконавчого провадження, завдасть АТ «Кредобанк» матеріальних збитків.

14 вересня 2020 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Маланчука С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи АТ «Кредобанк» викладені в апеляційній скарзі вказавши, що вказана апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на основі поданих доказів, які містяться в матеріалах справи прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення вказаної заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені в відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1304 від 22 травня 2020 року, яким звернено стягнення з ОСОБА_1 , на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, р.н. НОМЕР_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк» за період з 19 травня 2019 року по 19 травня 2020 року, в сумі: 1176033,69 грн.- неповернута сума кредиту станом на 19 травня 2020 року; 133282,57 грн.- заборгованість за неповернутими відсотками станом на 19 травня 2020 року; 31748,33 грн. заборгованість по пені за період з 19 травня 2019 року по 19 травня 2020 року; 1800,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 10).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. від 30 червня 2020 року по виконавчому провадженню №62441531 відкрито виконавче провадження (а.с. 6).

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. від 09 липня 2020 року описано та арештовано майно боржника транспортний засіб автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстровий номер НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

14 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В.В. подано до ВФ ДП «Сетам» заявку на реалізацію автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, р.н. НОМЕР_1 (а.с. 9).

Як встановлено з автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3», 12 серпня 2020 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Кредобанк» за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться чи буде знаходитися справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), і підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни за №1304 від 22 травня 2020 року, яким звернено стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог AT «Кредобанк», оскільки заявник мав намір та на час розгляду справи в апеляційному суді вже оскаржує вказаний виконавчий напис в судовому порядку.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 153, 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника АТ «Кредобанк» адвоката Павленка Сергія Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета