№ 317/3871/19
пр. № 2/336/1290/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

за участю секретаря Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач Військової частини НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено що, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 158 від 28.07.2017 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду курсанта.

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_1 неодноразово порушував вимоги ст. ст. 11, 12, 13, 49, 24, 19 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого законом України від 24.03.1999 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 225 від 09.10.2017 року відповідач за систематичне порушення військової дисципліни був звільнений у запас за п. «е» (через службову невідповідність), 09.10.2017 року справи та посаду здав та вибув до Шевченківського РВК Запорізької області для зарахування на військовий облік.

Пунктом 8 даного наказу визначено провести відрахування вартості обмундирування в сумі 3634,64 грн. обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.

Згідно довідки № 77 виданої начальником речової служби військової частини НОМЕР_2 вбачається, що відповідач, отримав речове майно, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 3634,64 грн.

У відповідності до п. 31.6 наказу Міністерства Оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деким іншим особам, солдат ОСОБА_1 було повністю позбавлено премії, тому відрахування було здійснено у сумі 137,27 грн., на теперішній час сума заборгованості становить 3497,37 грн., яку і просить стягнути позивач.

Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, при цьому відповідач, не подав відзив.
У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.

Відповідно до довідки нарахування вартості за речове майно, строки носіння яких не закінчилися солдат ОСОБА_1 був забезпечений речовим майном, згідно визначених норм, зокрема в особисте користування йому було видано: куртку польову утеплену - 1 шт, ремінь брючний - 1 шт., білизну натільну - 2 к-ти, рукавиці трикотажні - 1 пара, шапку феску - 1 к-т, черевики з в/б зимові - 1 пара, черевики з в/б демісез. 1 пара, черевики з в/б літні пара, шкарпетки літні - 6 пар, шкарпетки зимові 3 пари, білизна для холодної погоди- 1 к-т, труси 1 шт., фуфайка з коротким рукавом - 1 шт, штани ВВЗЗ польові утеплені - 1 шт., костюм вітро-вологозахисний 1 пара, куртку костюму-утеплювача 1 шт., костюм літній польовий - 1 пара, шапка зимова 1 шт., кашкет польовий 1 шт.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державною власністю.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХГУ, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551 - XIV (далі Статутів), зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, берегти державне майно.

Особи, що посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягуються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» 23.06.95р. № 243/95-ВР (надалі - Постанова ВРУ № 243/95-ВР), закріплено, що відповідно до Конституції Українита інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Разом з тим, фактичні обставини справи та надані належні документальні докази свідчать про те, що відповідач солдат ОСОБА_1 був звільнений у запас.

Відповідно до ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» ст.. 12 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби відшкодування завданої шкоди здійснюється у судовому порядку у разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.. ст.. 1, 3 ЗУ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірними рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно довідки № 77 виданої начальником речової служби військової частини НОМЕР_2 вбачається, що відповідач, отримав речове майно, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 3634,64 грн.

Зважаючи на ті обставини, що солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків (за службовою невідповідністю) військова частина має право на утримання з останнього вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, а саме: витягами з наказів від 28.07.2017 року та 09.10.2017 року, довідкою про нарахування вартості за речове майно, строки носіння яких не закінчився.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, в зв`язку з чим позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: с. Старичі, Яворівський район, Львівська область; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: с. Старичі, Яворівський район, Львівська область; код ЄДРПОУ-26615153) суму невідшкодованої шкоди у розмірі 3497,37 гривень та судові витрати у розмірі 1921 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін