Справа №601/405/20
Провадження № 2/601/286/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Білосевич Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременець цивільну справу № 601/405/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю: представника позивача Панькова О.П.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Булави М.А.,

встановив:

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення із останньої на користь банку заборгованості за договором кредиту № TEK0GK00520014 від 30.08.2006 року у розмірі 22842,02 доларів США, що за курсом 24,33, відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2020 року, складає 555746,35 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та судові витрати у розмірі 8336,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що 30.08.2006 року між сторонами укладено кредитний договір № TEK0GK00520014, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21774,00 доларів США на термін до 27.08.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 27.01.2020 року становить 99895,63 доларів США. Кредитодавець може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість становить 22842,02 доларів США - по відсотках за користування кредитом. На підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.12.2011 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12.12.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.04.2014 року, банком звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме квартиру. На сьогоднішній день банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останньої він відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України і відповідно не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом та пені передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Строки звернення до суду банком не пропущенні. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 27.08.2021 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 13.02.2020 року - до спливу строку позовної давності. Представник позивача просить поданий ним позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту ще в 2011 році, звернувшись з позовом до суду. АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Як вбачається з доданого позивачем розрахунку останній платіж направлений на погашення заборгованості був здійсненний 13 травня 2013 року в сумі 600 доларів США. Після цього жодних коштів на погашення заборгованості не надходило. Тобто, саме з цього моменту позивач дізнався про порушення його прав та законних інтересів. Тому, строк загальної позовної давності про стягнення заборгованості, в тому числі і відсотків сплив 13 травня 2016 року. Просить відмовити в задоволенні даного позову повністю.

Ухвалою суду від 05 березня 2020 року вказана цивільна справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

19 травня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на позов згідно якого просить в задоволені позовних вимог відмовити.

26 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив згідно якого просять задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

03 липня 2020 року ОСОБА_1 подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості.

08 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно кредитного договору № TEK0GK00520014 від 30.08.2006 року, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 21774,00 долар США на термін до 27.08.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №TEK0GK00520014 від 30.08.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банком» та ОСОБА_1 станом на 27.01.2020 року кредитна заборгованість відповідача по вказаному договору становить:

-13313,47 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

-22842,02 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-2433,90 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-61306,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2011 року у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № TEK0GK00520014 від 30.08.2006 року у розмірі 19168,87 доларів США, звернено стягнення на предмет іпотеки, що зазначене в договорі іпотеки від 31 серпня 2006 року: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу з початковою ціною предмета іпотеки згідно з експертною оцінкою.

Згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який є законним представником неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Кременецької райдержадміністрації Тернопільської області про виселення.

З рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 25 грудня 2014 року вбачається, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який є законним представником неповнолітніх, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України , у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно правової позиції Верховного Суду у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» вже скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № TEK0GK00520014 від 30.08.2006 року, тому суд вважає, що після наявності рішення про стягнення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором та звернення його до виконання, даний кредитний договір припинив свою дію, АТ КБ «ПриватБанк» втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не мав права на нарахування відсотків, після дострокового стягнення заборгованості по кредиту.

Керуючись статтями статтями 256, 257, 267, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, статтями 4,13, 81, 141, 265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду або через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк", м. Київ вул. Грушевського, 1Д. .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 16.10.2020 року.

Головуючий: