Справа № 473/1095/20
УХВАЛА

"16" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Чередніченко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені,

встановив:

в квітні 2020 року Прибужанівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.03.2014 року між Прибужанівською сільською радою та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,4000 га для обслуговування будівель торгівлі під бар-сауну « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, свої зобов`язання щодо виплати орендної плати відповідач ОСОБА_2 виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 29.03.2020 року виникла заборгованість у розмірі 31 921грн. 64 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі, а також пеню в розмірі 7 175 грн. 70 коп., з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день затримки розрахунку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Чередніченко І.Б. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог Прибужанівської сільської ради з огляду на їх необґрунтованість. Зазначала, що в зв`язку з набуттям відповідачем 03.07.2007 року права власності на банно-пральний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до неї, відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, перейшло право власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, в зв`язку з чим, укладений в подальшому договір оренди даної земельної ділянки є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, отже не створює юридичних наслідків. Крім того, оскільки механізм нарахування заборгованості по орендній платі, пені не ґрунтується на законі, відсутні належні докази щодо їх розміру.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 19.03.2014 року між Прибужанівською сільською радою та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, відповідно до якого остання прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для розміщення та обслуговування будівель торгівлі під бар-сауну « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (з подальшими змінами, відповідно до додаткової угоди від 28.01.2016 року щодо розміру орендної плати).

Відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна з відстрочкою платежу, укладеного 03.07.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області, відповідач є власником нерухомого майна (баннопральний комплекс), розташованого за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ч.2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ст. 20 ГПК України визначено коло справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Зокрема, до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1 ч.1ст. 20 ГПК України).

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець. Підприємницька діяльність на час розгляду справи в суді не припинена.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 50 ЦК України кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 916/1261/18.

Як зазначалося вище, відповідач є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка була надана відповідачу в тимчасове користування саме для розміщення та обслуговування будівель торгівлі бар-сауни « ІНФОРМАЦІЯ_1 », діяльність яких пов`язана з метою отримання прибутку за видами підприємницької діяльності, що не може здійснюватись фізичною особою.

За такого, обумовлений спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 258,260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі за позовом Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, пені закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Л.В.Лузан