справа № 489/7380/18 провадження №2/489/79/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», ПриватБанк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу спадкодавця

встановив:

У листопаді 2018 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як спадкоємців після смерті позичальника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2012 в розмірі 10303,18 грн., а також понесені судові витрати на оплату судового збору.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_4 звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.08.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, позичальник підтвердив своїм підписом в заяві.

Однак, через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, станом на 31.05.2015 утворилася заборгованість в розмірі 10303,18 грн., яка складається з 9289,02 грн. заборгованості по тілу кредиту та 964,16 грн. процентів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України, 09.03.2017 ПриватБанк направив претензію кредитора до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, відповідь на яку отримав 04.04.2017. Згідно відповіді нотаріальної контори претензію переслано за місцем відкриття спадкової справи до приватного нотаріуса Душейко О.М. Також, 19.10.2017 на адресу спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на час відкриття спадщини проживали разом з спадкодавцем, ПриватБанк направ листа-претензію про погашення заборгованості спадкодавця в розмірі 10303,18 грн.

Так як заборгованість не була погашена, ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

09.12.2019 ПриватБанк уточнив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість у розмірі 10303,18 грн. з спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який також прийняв спадщину, про що стало відомо позивачу після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 15.04.2019 витребувано від ПриватБанк виписку по особовому рахунку позичальника, детальний розрахунок заборгованості та докази строку дії платіжної картки.

Іншою ухвалою суду від 15.04.2019 витребувано від приватного нотаріуса копію спадкової справи, заведеної після смерті позичальника ОСОБА_4

21.11.2019 від представника позивача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , яким також прийнята спадщина, яке задоволено ухвалою суду від 21.11.2019.

У судове засідання, призначене на 31.03.2020 на 08:30 год., сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданій до суду письмовій заяві представник ПриватБанку просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до суду письмові заяві про розгляд справи за їх відсутності в яких позовні вимоги визнали в частині отриманої ними частки в спадщині.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

15.08.2012 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши анкету - заяву ОСОБА_4 надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими передбачено нарахування відсотків, пені і штрафів, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 31.05.2015 утворилася заборгованість у розмірі 10303,18 грн., яка складається з 9289,02 грн. заборгованості по тілу кредиту та 964,16 грн. процентів.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку позичальника ПриватБанк підтвердив випискою по особовому рахунку за період з 15.08.2012 по 19.04.2019, а також довідкою про картки видані ОСОБА_4 , відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору: 070169, дата видачі 11.12.2013, терміном дії до серпня 2017 року; НОМЕР_1 , дата видачі 03.11.2014, терміном дії до лютого 2018 року; НОМЕР_2 , дата відкриття 16.12.2014, терміном дії до січня 2018 року; НОМЕР_3 , дата відкриття 20.05.2015, терміном дії до січня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.09.2016 серії НОМЕР_4 .

На виконання вимог частини другої статті 1281 ЦК України Приват Банк 09.03.2017 направив претензію кредитора до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, яка була переслано за місцем відкриття спадкової справи приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М.,

19.10.2017 на адресу спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ПриватБанк направ листа-претензію про погашення заборгованості спадкодавця в розмірі 10303,18 грн.

Після отримання судом від приватного нотаріуса копії спадкової справи № 15/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , та встановлення факту прийняття спадщини також ОСОБА_3 , ПриватБанк уточнив позивні вимоги з урахування всіх спадкоємців.

Згідно спадкової справи до складу спадщини входила Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 14.04.2016.

04.05.2017 спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в отримали в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, які зареєстровані в реєстрів відповідно за номерами 963, 962 та 961, відповідно до яких в рівних частках по ј кожний успадкували спадкове майно.

Отже відповідачі в рівних частках успадкували як спадкове майно, так і боргові зобов`язання спадкодавця.

Матеріалами спадкової справи підтверджується також про повідомлення приватним нотаріусом спадкоємців про претензію кредитора, але заборгованість, як слідує зі змісту позовної заяви, перед ПриватБанком відповідачами не погашена.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України).

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як встановлено судом, спадкоємцями відносно спадкового майна є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які набули право на спадкове майно в рівних частках.

Матеріалами справи підтверджується, що ПриватБанк дотримався вимог статті 1281 ЦК України, пред`явивши претензію відразу після того як дізнався про смерть позичальника нотаріусу та направши відповідні претензії спадкоємцям.

Про наявність претензії ПриватБанку, спадкоємців також повідомив приватний нотаріус, що підтверджується матеріалами спадкової справи та особистими підписами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на повідомленні нотаріуса.

Таким чином, відповідно до статті 1282 ЦК України відповідачі, які в добровільному порядку не погасили заборгованість спадкодавця, несуть відповідність по борговим зобов`язанням останнього у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.

Між тим суд не в повній мірі погоджується із розміром заборгованості позичальника, яку просить стягнути позивач.

Так, за правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Як вбачається із підписаної позичальником ОСОБА_4 анкети-заяви вона не містить умов про нарахування процентів та встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру.

Матеріали справи не містять підтверджень і того, що позивальник розумів Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити вносить відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

За такого, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині доведеної заборгованості по тілу кредиту - 9289,02 грн., шляхом стягнення цієї заборгованості з кожного з відповідачів в рівних частинах.

В частині стягнення процентів вимоги задоволенню не підлягають через недоведеність.

Відповідно до статті 141 пропорційно задавленим вимогам (90,15 %) з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню 1588,44 судового збору.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути в рівних частина з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 9289,02 грн., по 3096,34 грн. з кожного, заборгованість по кредитному договору № б/н від 15.08.2012, укладеному з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути в рівних частина з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1588,44 грн., по 529,48 грн. з кожного.

У іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідачі: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 03.04.2020.

Суддя І.В.Коваленко