ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 683/1084/17

провадження № 61- 42845 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство з експлуатації теплового господарства «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року в складі судді Завадської О. П., та на постанову апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року в складі колегії суддів Гринчука Р. С., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради та просив визнати незаконним наказ директора підприємства від 06 квітня 2017 року № 26-К про звільнення з роботи; поновити його на роботі на посаді юрисконсульта підприємства, стягнути з відповідача 74 683 грн середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 06 квітня 2017 року по 14 березня 2018 року та зобов`язати відповідача надати невикористану чергову відпустку.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 18 березня 2002 року працював на посаді юрисконсульта КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради. Наказом роботодавця від 06 квітня 2017 року № 26-К він звільнений із займаної посади в зв`язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач уважав, що звільнений з порушенням передбаченого законом порядку, оскільки фактично скорочення штату не відбулося й роботодавець не врахував наявність у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що на підприємстві відбулися змін в організації праці, й можливості запропонувати працівникові посади для переведення, як і забезпечити реалізацію його права на переважне залишення на роботі, були відсутні, оскільки штат працівників скоротився, тому позивач звільнений із посади з дотриманням установленого законом порядку.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 березня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Указує про неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 18 березня 2002 року ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради.

Наказом роботодавця від 07 листопада 2016 року № 82-к «Про скорочення штату працівників» визначено, що з метою підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, на підставі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства та на виконання вимог НКРЕКП необхідно внести істотні зміни до організації виробництва і праці підприємства, до його структури та скоротити штат працівників. До 08 січня 2017 року скоротити одну штатну одиницю - юрисконсульт.

Попередженням від 07 листопада 2016 року № 812 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказу від 07 листопада 2016 року № 82-к «Про скорочення штату працівників» одна штатна одиниця юрисконсульта до 08 січня 2017 року буде виведена зі штатного розкладу, й позивач є одним із кандидатів, що підлягає звільненню з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі змінами в організації виробництва й праці та скороченням штату працівників.

Наказом директора підприємства від 06 квітня 2017 року № 26-к позивач звільнений з роботи з 06 квітня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників.

Виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 18 грудня 2016 року по 06 квітня 2017 року за 9 календарних днів та вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку.

В преамбулі наказу про звільнення зазначено, що він приймається згідно з наказом директора від 07 листопада 2016 року №82-к «Про скорочення штату працівників КП «Тепловик» та згідно з рішенням профспілкового комітету від 05 квітня 2017 року, яким надана згода на звільнення ОСОБА_1 .

Починаючи з дня попередження ОСОБА_1 про звільнення та до дня його звільнення з роботи в КП «Тепловик» Старокостянтинівської міської ради вакантні посади були відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з передбаченої пунктом 1 частини першої статті цієї статті підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації (стаття 49-2 КЗпП України).

Стаття 42 КЗпП України встановлює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, та містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд апеляційної інстанції не встановив, чи дійсно на підприємстві відбулося скорочення штату, не проаналізував наявні в матеріалах справи штатні розклади відповідача станом на 01 січня 2016 року, 10 січня та 06 квітня 2017 року та не встановив наявність чи відсутність обставин, що мають значення для вирішення спору, передчасно дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Встановивши, що попередженням від 07 листопада 2016 року № 812 позивача повідомлено про те, що він є одним із кандидатів на звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в зв`язку зі змінами в організації виробництва й праці та скороченням штату працівників, суд не звернув увагу та не надав відповідної оцінки тій обставині, що відповідно до наказу від 07 листопада 2016 року № 82-к «Про скорочення штату працівників» заплановано виведення зі штатного розкладу однієї штатної одиниці юрисконсульта у період до 08 січня 2017 року, проте у вказаний період ОСОБА_1 звільнений не був, а чи був звільнений будь-хто інший із трьох юрисконультів відповідача та чи відбулося фактично скорочення штату працівників з урахуванням змісту штатного розпису станом на 10 січня 2017 року, не з`ясував.

З урахуванням установлених судами обставин справи залишились не з`ясованими підстави для звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та дотримання передбаченого законом порядку такого звільнення після 08 січня 2017 року, адже після вказаного строку ОСОБА_1 продовжив виконання своїх посадових обов`язків і не отримував наступних повідомлень про можливе звільнення.

Суд першої інстанціїнеповно з`ясував обставини справи та не дослідив наявні у ній докази, а апеляційний суд зазначені недоліки не усунув, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що судові рішення у даній справі ухвалені з додерджанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд позбавлений можливості встановлювати обставини та досліджувати докази, в зв`язку з чим наявні передбачені частиною третьої статті 411 ЦПК України підстави для скасування рішення апеляційного суду і передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року скасувати і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. С. Жданова

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков