ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №573/2269/19

Номер провадження 22-ц/816/802/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Мінінстерства юстиції (м. Суми),

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семишкура Станіслава Вікторовича

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2020 року в складі судді Замченко А.О., ухвалене в м. Білопілля,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника Семишкура С.В. звернувся до суду з позовом до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області, в якому просив зняти арешт з усього його майна (рухомого та нерухомого), накладений постановою старшого державного виконавця Білопільського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Яценко Н.В. від 17 червня 2016 року, а також зобов`язати уповноважену особу Зарічного ВДВС у м. Суми ГТУЮ у Сумській області внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та виключити відомості щодо арешту майна ОСОБА_1 з реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна.

Позивач зазначав, що на виконанні в Зарічному ВДВС у м. Суми ГТУЮ у Сумській області перебуває виконавче провадження № 51614966 з примусового виконання виконавчого листа № 2-243, виданого 14 квітня 2009 року Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У листопаді 2018 року, під час оформлення в нотаріуса договору купівлі-продажу квартири, він дізнався, що на все його майно накладено арешт. 09 листопада 2018 року він звернувся до відповідача з приводу надання копії постанови про накладення арешту на майно, а також зняття арешту, оскільки з 2014 року працює в ГУНП в Сумській області, яке здійснює утримання коштів з його заробітної плати на перерахунок аліментів, заборгованості по яких немає. 14 січня 2019 року з виконавчої служби надійшов лист про те, що в переліку підстав зняття арешту з майна в ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» немає такої підстави, як відсутність заборгованості.

Посилався на те, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а тому і відсутня підстава для примусових дій державного виконавця у вигляді арешту майна, ОСОБА_1 просив задовольнити позов.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семишкур С.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було витребувано виконавче провадження за № 51614966 з Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області, в якому повинна міститися вся інформація про виконання рішення суду та про наявність заборгованості і порядок нарахування і відрахування аліментів, а також інформація з приводу відсутності заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої істанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 12 липня 2016 року на примусовому виконанні в Зарічному ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області знаходиться виконавче провадження № 51614966 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 14 квітня 2009 року Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 17 березня 2009 року (а. с. 9-10).

Вказаний виконавчий лист надійшов до Зарічного ВДВС м. Суми з Білопільського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області у зв`язку з працевлаштуванням ОСОБА_2 у ГУНП в Сумській області, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що станом на 17 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складала 27 374 грн 28 коп., постановою старшого державного виконавця Білопільського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області Яценко Н.В. від 17 червня 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, а саме: 27 374 грн 28 коп. (а. с. 10-11).

Згідно з довідкою про доходи від 06 листопада 2018 року та звітом про здійснення відрахувань і виплат Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_1 станом на вказану дату працює в зазначеному управлінні на посаді поліцейського та із заробітної плати останнього за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2018 року здійснено відрахування аліментів за виконавчим провадженням № 51614966. Станом на 01 жовтня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів немає (а. с. 7-8).

09 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області із заявою про зняття арешту з його майна у зв`язку з відсутністю заборгованості по сплаті аліментів (а. с. 6).

У листі від 29 жовтня 2019 року Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 були наведені підстави зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та роз`яснено його право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця (а. с. 10).

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухому майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Інформація про заборону відчуження вказаної квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня (а. с. 12).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 станом на 04 грудня 2019 року відсутні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження повної відсутності заборгованості зі сплати аліментів саме на час розгляду справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час заборгованості зі сплати аліментів немає, а тому відсутні підстави для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті його майна, який порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. До того ж особа може обрати будь-який спосіб захисту, який не суперечить закону, у випадку, якщо закон або договір не передбачають ефективного способу захисту порушеного права.

За правилами цивільного судочинства, зокрема, в позовному (загальному або спрощеному) провадженні судом розглядаються спори, що виникли в сфері матеріальних (цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових) правовідносин. Характерною ознакою учасників матеріальних правовідносин є їх юридична рівність. Захист цих прав здійснюється способами, передбаченими статтею 16 ЦК України з урахуванням спеціальних норм матеріального (цивільного, житлового та інш.) законодавства.

Виконання судового рішення в цивільній справі є заключним етапом юрисдикційної діяльності та процесу захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб. Виконавче провадження є стадією цивільного процесу, а не окремою галуззю права. Суб`єктами цих правовідносин є учасники виконавчого провадження, права яких не мають ознак юридичної рівності.

Правовідносини, що виникають в процесі виконання судового рішення органами виконавчої служби, регулюються не нормами матеріального права, а нормами виконавчого законодавства, в тому числі Законом «Про виконавче провадження».

Способом захисту прав учасника виконавчого провадження, які порушені під час виконання судового рішення, є оскарження рішення, дії та бездіяльності державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби, що передбачено статтею 447 ЦПК України в чинній редакції.

Отже, спори, що виникають між учасниками виконавчого провадження з питань правомірності вчинення або невчинення виконавчих дій, в тому числі між боржником та державним виконавцем, регулюються нормами виконавчого законодавства (Закон України «Про виконавче провадження»).

Такі спори не є спорами про право матеріальне та розглядаються за правилами розділу VІІ ЦПК («Судовий контроль за виконання судових рішень») за скаргою учасника виконавчого провадження на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним оскаржується дії та рішення державного виконавця щодо підставності арешту, накладеного на його майно як боржника у виконавчому провадженні. Вимоги позовної заяви - зняти арешт з майна та зобов`язання вчинити дії. Вчинення цих дій державним виконавцем регулюється Законом України «Про виконавче провадження», а сторони спору є учасниками виконавчого провадження.

Отже спір, що виник між ОСОБА_1 та старшим державним виконавцем Білопільського РВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Яценко Н.В. при виконанні судового рішення, регулюється нормами виконавчого законодавства та має розглядатись за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Підставою для порушення провадження у такій справі має бути скарга боржника на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця.

Звернення ОСОБА_1 з вимогами про зняття арешту та зобов`язання вчинити дії у формі позовної заяви не змінює дійсного характеру правовідносин та не може свідчити про порушення його цивільних прав. Правовідносини між сторонами (боржником ОСОБА_1 та державним виконавцем) нормами цивільного законодавства, зокрема статтями 317, 321 ЦК України, на які посилався позивач, не регулюються.

Зазначені обставини є підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції невірно визначив характер правовідносин сторін та розглянув справу у позовному провадженні, порушив положення пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до правил частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі право на компенсацію понесених ним судових витрат має лише відповідач.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семишкура Станіслава Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа - ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук