Провадження № 2/760/3950/20
Справа №760/8361/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

01 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Ступак М.С.

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили суд:

1.Визнати недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на повагу до їх гідності, честі та ділової репутації, поширену ОСОБА_1 в його скарзі від 05 жовтня 2015 року, направленої на ім`я директора Інституту ОСОБА_4 та голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_12 та спростувати таку інформацію:

«...з приходом до ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 в якості завідувача відділом фінансового та бухгалтерського обліку ДНДІЛДВСЕ, він відразу від постачальників почав брати 5% (п`ять відсотків) з суми оплати за постачання ТМЦ, за це його постачальники між собою почали називати «ОСОБА_13-п`ятачок» на що він образився дізнавшись про це і почав брати 20% (двадцять відсотків) з сплачених сум, за що його перейменували назвавши «ОСОБА_13-ПДВ...»,

«...Ви постійно чогось боїтесь у тандемі з ОСОБА_2 , який не сплатив мені заробітну плату за рік праці у ДНДІЛДВСЕ...»,

«...Колоритно прослідковуються умисні дії ОСОБА_3 коли вона сертифікувала продукти харчування після вживання яких у багатьох вагітних дівчат здійснювався викидень плоду. Варто відзначити діяльність ОСОБА_3 ґрунтується на лохотроні з двох дій, першим вона відволікає увагу, другою дією диктує умови на фокусах.

Яскраво уникаючи відповідальності ОСОБА_3 залучаючи правоохоронців до принципу « Дай дурню кошти і роби з ним що забажаєш» знаходиться під їх дахом, більш того залучені до корита силовики покриваючи любі її зловживання та правопорушення самі приймають участь у злочинах.

Адаптовую свої доводи до ширшого, репрезентую авангард. Із попередніх першоджерельних відомих раніше сукупностей виникла формула «об`єднане корупційне групування ОСОБА_14 - ОСОБА_6 - ОСОБА_3 » побачив залежність з якої випливає « ОСОБА_6 + ОСОБА_7 + ОСОБА_8 » експериментально перетворивши яку отримали рівняння « ОСОБА_3 + ОСОБА_2 + ОСОБА_9 » Особи з формули розрахували на створення незрозумілостей, на підставі створеного ними турбулентного явища сподівались на відсутність прояснення. Результат, кожне річне зменшення кількості великої рогатої худоби, свиней і птиці в Україні, ввіз в Україну продуктів харчування для поширення захворювань населення, послідовної ліквідації репродуктивності громадян у державі...».

2.Зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом направлення на ім`я директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи та голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації листа наступного змісту: «Цим листом повідомляю Вас, що в моїй скарзі від 05 жовтня 2015 року я поширив недостовірну інформацію про те, що:

«...з приходом до ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 в якості завідувача відділом фінансового та бухгалтерського обліку ДНДІЛДВСЕ, він відразу від постачальників почав брати 5% (п`ять відсотків) з суми оплати за постачання ТМЦ, за це його постачальники між собою почали називати «ОСОБА_13-п`ятачок» на що він образився дізнавшись про це і почав брати 20% (двадцять відсотків) з сплачених сум, за що його перейменували назвавши «ОСОБА_13-ПДВ...»,

«...Ви постійно чогось боїтесь у тандемі з ОСОБА_2 , який не сплатив мені заробітну плату за рік праці у ДНДІЛДВСЕ...»,

«...Колоритно прослідковуються умисні дії ОСОБА_3 коли вона сертифікувала продукти харчування після вживання яких у багатьох вагітних дівчат здійснювався викидень плоду. Варто відзначити діяльність ОСОБА_3 ґрунтується на лохотроні з двох дій, першим вона відволікає увагу, другою дією диктує умови на фокусах.

Яскраво уникаючи відповідальності ОСОБА_3 залучаючи правоохоронців до принципу « Дай дурню кошти і роби з ним що забажаєш» знаходиться під їх дахом, більш того залучені до корита силовики покриваючи любі її зловживання та правопорушення самі приймають участь у злочинах.

Адаптовую свої доводи до ширшого, репрезентую авангард. Із попередніх першоджерельних відомих раніше сукупностей виникла формула «об`єднане корупційне групування ОСОБА_14 - ОСОБА_6 - ОСОБА_3 » побачив залежність з якої випливає « ОСОБА_6 + ОСОБА_7 + ОСОБА_8 » експериментально перетворивши яку отримали рівняння « ОСОБА_3 + ОСОБА_2 + ОСОБА_9 » Особи з формули розрахували на створення незрозумілостей, на підставі створеного ними турбулентного явища сподівались на відсутність прояснення. Результат, кожне річне зменшення кількості великої рогатої худоби, свиней і птиці в Україні, ввіз в Україну продуктів харчування для поширення захворювань населення, послідовної ліквідації репродуктивності громадян у державі...».

3.Відшкодувати завдану ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 90 000 грн.

4.Відшкодувати завдану ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 90 000 грн.

5.Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позову, позивачі посилаються на те, що 05 жовтня 2015 року Відповідач направив на ім`я директора Інституту Загребельного Володимира Олександровича та голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_12 скаргу, в якій зазначив:

«...з приходом до ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 в якості завідувача відділом фінансового та бухгалтерського обліку ДНДІЛДВСЕ, він відразу від постачальників почав брати 5% (п`ять відсотків) з суми оплати за постачання ТМЦ, за це його постачальники між собою почали називати «ОСОБА_13-п`ятачок» на що він образився дізнавшись про це і почав брати 20% (двадцять відсотків) з сплачених сум, за що його перейменували назвавши «ОСОБА_13-ПДВ...»,

«...Ви постійно чогось боїтесь у тандемі з ОСОБА_2 , який не сплатив мені заробітну плату за рік праці у ДНДІЛДВСЕ...»,

«...Колоритно прослідковуються умисні дії ОСОБА_3 коли вона сертифікувала продукти харчування після вживання яких у багатьох вагітних дівчат здійснювався викидень плоду. Варто відзначити діяльність ОСОБА_3 ґрунтується на лохотроні з двох дій, першим вона відволікає увагу, другою дією диктує умови на фокусах.

Яскраво уникаючи відповідальності ОСОБА_3 залучаючи правоохоронців до принципу « Дай дурню кошти і роби з ним що забажаєш» знаходиться під їх дахом, більш того залучені до корита силовики покриваючи любі її зловживання та правопорушення самі приймають участь у злочинах.

Адаптовую свої доводи до ширшого, репрезентую авангард. Із попередніх першоджерельних відомих раніше сукупностей виникла формула «об`єднане корупційне групування ОСОБА_14 - ОСОБА_6 - ОСОБА_3 » побачив залежність з якої випливає « ОСОБА_6 + ОСОБА_7 + ОСОБА_8 » експериментально перетворивши яку отримали рівняння « ОСОБА_3 + ОСОБА_2 + ОСОБА_9 » Особи з формули розрахували на створення незрозумілостей, на підставі створеного ними турбулентного явища сподівались на відсутність прояснення. Результат, кожне річне зменшення кількості великої рогатої худоби, свиней і птиці в Україні, ввіз в Україну продуктіє харчування для поширення захворювань населення, послідовної ліквідації репродуктивності громадян у державі...».

Вказують, що поширюючи зазначену інформацію, відповідач, фактично, звинуватив позивачів у:

- порушенні порядку сертифікації продуктів харчування;

- злочинній змові з представниками правоохоронних органів;

- невиплаті заробітної плати;

- отриманні неправомірної винагороди від постачальників;

- створенні корупційного об`єднання.

Зазначають, що звинувачення відповідачем ОСОБА_3 у порушенні порядку сертифікації продуктів харчування не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки всі дослідження проводяться співробітниками Інституту в чіткій відповідності до вимог законодавства.

Крім того вказують, що відповідач не надав інформації щодо наявного зв`язку між споживанням сертифікованих продуктів харчування та випадками переривання вагітності.

Окрім цього посилаються, що будь-які припущення щодо перебування ОСОБА_3 у злочинній змові з представниками правоохоронних органів є безпідставними, з огляду на відсутність порушень порядку сертифікації продуктів харчування та випадків переривання вагітності.

Вказують, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2016 відповідачу було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості із заробітної плати, а тому твердження відповідача щодо невиплати ОСОБА_2 заробітної плати відповідачу є безпідставними та завдають шкоду діловій репутації ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивачі зазначають, що інститут проводить закупівлю необхідних товарів відповідно до Положення про комітет з конкурсних торгів, яким передбачено що рішення про закупівлі приймається комітетом з конкурсних торгів.

Згідно Розподілу функціональних обов`язків членів комітету з конкурсних торгів ДНДІЛДВСЕ (додаток до позовної заяви № 16), ОСОБА_2 не є членом комітету з конкурсних торгів, а тому не приймає рішення щодо результатів торгів та не може впливати на вибір постачальників.

Таким чином, звинувачення відповідача щодо отримання ОСОБА_2 неправомірної вимоги від постачальників є безпідставними та шкодять його репутації як порядної, чесної та відповідальної особи.

Крім того позивачі вказують, що відповідач звинувачує позивачів у здійсненні неправомірної сертифікації, корупційній діяльності, причетності до зменшення кількості великої рогатої худоби, свиней і птиці в Україні, а також в сприянні ввезенню в Україну продуктів харчування для поширення захворювань серед населення та послідовної ліквідації репродуктивності громадян.

Всі наведені звинувачення є безпідставними, про що добре відомо відповідачу, але він продовжує їх вигадувати та повідомляти все ширшому колу осіб, в зв`язку з чим позивачі перебувають у стані постійного стресу, що негативно відображається на стані їхнього здоров`я, взаємовідносинах з рідними, друзями.

До того ж поширена інформація негативно впливає на оцінку професійної діяльності та ділову репутацію позивачів іншими особами, зокрема, колегами та представниками контролюючих органів.

Таким чином, вважають, що відповідач систематично порушує права пПозивачів шляхом поширення відносно них неправдивої інформації, а отже вони мають право на відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного вище просили позов задовольнити.

06.05.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя справу передано до провадження судді Лазаренко В.В.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2016 позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків.

07.07.2016 від представника позивачів ОСОБА_10 надійшла заява виконання вимог ухвали суду від 16.05.2016 та позовна заява у новій редакції.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2016 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

23.09.2016 відповідачем подано заперечення на позовну заяву.

У запереченнях відповідач вказує, що все що прописано у скарзі до ДНДІЛДВСЕ від 05.10.2015 №4-093/КД, на яку посилається представник позивачів ОСОБА_10 , є констатацією досліджень матеріалів кримінальної справи №18-512, наслідком правопорушень позивача-1, позивача-2, протестні заходи до обмеження відповідача в інформації та просить у задоволені позовних вимог відмовити.

21.11.2016 відповідачем подано нові заперечення на позовну заяву у яких останній просив суд у задоволенні позову відмовити.

20.03.2017 відповідачем подано заперечення проти позову в яких останній зазначив, що ним у скарзі були викладенні оціночні судження та думки, як свідомого громадянани та на виконання громадянського обов`язку , в тому числі в порядку ЗУ «Про звернення громадян».

Вказує, що в разі завдання шкоди відповідачем честі, гідності та ділової репутації позивачів, то останні мали право відповідно до ст. 277 ЦК України надати відповідь на дану скаргу з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Зазначає, що представник позивачів у позові не зазначає, яка саме інформація на його думку є недостовірною.

Окрім того посилається, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань представник позивачів виходить, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Всупереч наведеним положенням, порушення особистих немайнових прав позивачів та завдання їм моральної шкоди не підтверджено жодним належним допустимим засобом доказування у розумінні ст. 57-59 ЦПК України.

З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

21.03.2017 відповідачем до суду подано спростування позову, в якому останній вказав, що він виконуючи свій громадський обов`язок, захищаючи від свавілля ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . В свої права, свободи і законні інтереси у скарзі повідомив нового керівника ДНДІЛДВСЕ про неправомірну, на його думку,поведінку вказаних осіб.

27.03.2017 відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, проте протокольною ухвалою суду 27.03.2017 без виходу до нарадчої кімнати у її прийнятті було відмовлено.

16.06.2017 представником позивачів ОСОБА_11 подані письмові пояснення, у яких остання вказує, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, так як вона не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події, яких не існувало взагалі, а також те, що поширена відповідачем недостовірна інформація негативно впливає на оцінку професійної діяльності та ділову репутацію позивачів перед іншими особами, зокрема колегами, представниками контролюючих органів, суспільством.

Крім того вказує, що поширена відповідачем інформаціє є його твердженнями, а не оціночними судженнями, а тому просила позов задовольнити.

15.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано до провадження судді Букіній О.М.

18.03.2019 від позивача ОСОБА_2 надійшла заява у якій останній просив суд провести розгляд справи за його відсутності.

12.03.2020 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву у яких останні просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач - 1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

Позивач - 2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила.

Суд відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував із підстав наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В силу статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Судовим розглядом встановлено, що 05.10.2015 відповідач звернувся до Директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностикита ветеринарно-санітарної експертизи кандидата ветеринарних наук Загребельного В.О., а також голови Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_12 зі скаргою вих. № 4-093/КД (а.с. 21).

У даній скарзі було серед іншого зазначено інформацію щодо можливих неправомірних дій позивачів, зокрема:

«...з приходом до ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 в якості завідувача відділом фінансового та бухгалтерського обліку ДНДІЛДВСЕ, він відразу від постачальників почав брати 5% (п`ять відсотків) з суми оплати за постачання ТМЦ, за це його постачальники між собою почали називати «ОСОБА_13-п`ятачок» на що він образився дізнавшись про це і почав брати 20% (двадцять відсотків) з сплачених сум, за що його перейменували назвавши «ОСОБА_13-ПДВ...»,

«...Ви постійно чогось боїтесь у тандемі з ОСОБА_2 , який не сплатив мені заробітну плату за рік праці у ДНДІЛДВСЕ...»,

«...Колоритно прослідковуються умисні дії ОСОБА_3 коли вона сертифікувала продукти харчування після вживання яких у багатьох вагітних дівчат здійснювався викидень плоду. Варто відзначити діяльність ОСОБА_3 ґрунтується на лохотроні з двох дій, першим вона відволікає увагу, другою дією диктує умови на фокусах.

Яскраво уникаючи відповідальності ОСОБА_3 залучаючи правоохоронців до принципу « Дай дурню кошти і роби з ним що забажаєш» знаходиться під їх дахом, більш того залучені до корита силовики покриваючи любі її зловживання та правопорушення самі приймають участь у злочинах.

Адаптовую свої доводи до ширшого, репрезентую авангард. Із попередніх першоджерельних відомих раніше сукупностей виникла формула «об`єднане корупційне групування ОСОБА_14 - ОСОБА_6 - ОСОБА_3 » побачив залежність з якої випливає « ОСОБА_6 + ОСОБА_7 + ОСОБА_8 » експериментально перетворивши яку отримали рівняння « ОСОБА_3 + ОСОБА_2 + ОСОБА_9 » Особи з формули розрахували на створення незрозумілостей, на підставі створеного ними турбулентного явища сподівались на відсутність прояснення. Результат, кожне річне зменшення кількості великої рогатої худоби, свиней і птиці в Україні, ввіз в Україну продуктів харчування для поширення захворювань населення, послідовної ліквідації репродуктивності громадян у державі...»..

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачі посилаються на те, що поширена зазначена вище відповідачем інформація є недостовірною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує їх особисті немайнові права.

Суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Оцінюючи матеріали справи та викладені в обгрунтування позову доводи позивача, суд вважає, що оспорювана інформація зазначена у скарзі вих. № 4-093/КД від 05.10.2015, не є такою, що у розумінні вимог чинного законодавства є негативною та підлягає спростуванню.

Аналізуючи спірну інформацію, з огляду на її повний зміст, форму відображення та особу, якій вона була направлена, суд вважає, що її слід віднести до оціночних суджень.

Так, суд вважає, що вказана інформація, яка викладена у формі скарги, є оціночною та направлена відповідачем до керівника відповідного інституту, а копія до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою повідомлення про можливі неправомірні дії, в тому числі і позивачів, з подальшою її перевіркою. При цьому, відповідач зазначив про необхідність надання йому відповіді в порядку ЗУ "Про звернення громадян".

Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно п. 16 вказаної вище Постанови зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України ( 254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції (254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації.

Виходячи з викладених норм закону щодо оцінки суджень та іншої інформації, ту обставину, що вказана скарга була направлена відповідачем до компетентних органів з приводу перевірки певних фактів, суд приходить до висновку, що висловлювання відповідача у його скарзі № 4-093/КД від 05.10.2015 та яку просять визнати недостовірною та спростувати позивачі, є оціночними судженнями відповідача та направлена до посадової особи компетентного органу не з метою приниження честі та гідності позивачів, а з метою проведення певної перевірки та реагування, а тому не підлягають спростуванню як негативна інформація, у розумінні вимог чинного законодаства.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Разом з цим, позивачами не надано до суду доказів, які свідчать, що поширення відповідачем оспорювана інформація завдала шкоди честі та гідності позивачам, а також їх діловій репутації.

У зв`язку зі внесенням з 27.03.2014 змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування, як обґрунтованості свого позову, так і заперечень проти позову, тобто недостовірності чи достовірності поширеної інформації, має відбуватися у загальному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що викладені у позовній заяві твердження позивачів про поширення недостовірної інформації та такої, що принижує честь та гідність позивачів, є недоведеними.

Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивачів не було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останніх, тобто порушують немайнові права позивачів, а тому не підлягають визнанню та спростуванню як такі, що не відповідають дійсності.

Що стосується заявлених вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Надання особами, які беруть участь у справі, заперечень проти позовних вимог є правом, передбаченим цивільно-процесуальним законодавством України, не являється протиправними та винними діями і не тягнуть відповідальності у виді стягнення моральної шкоди.

Оскільки судом не встановлено розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації щодо позивачів, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачів є недоведені та не підтверджені належними доказами по справі.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачами судових витрат, відсутні.

Керуючись ст.ст.3,21,28 Конституції України, ст. 30 ЗУ " Про інформацію", ст. ст.23, 201, 253, 256, 257, 258, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Букіна О.М.