Справа № 495/6171/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 жовтня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Славич Т.М.,

за участю позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1.,

представника відповідача за зустрічним позовом ГОГ «Вчитель» - Грибач В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському справу за уточненим зустрічним позовом ОСОБА_1 до Громадського об'єднання громадян "Вчитель", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 12.09.2016 року звернулась до суду з уточненим зустрічним позовом до Громадського об'єднання громадян "Вчитель", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст та обґрунтування позову

Свої уточнені позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 21.05.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав №35088439 від 07.08.2012 року вона є власницею 25/1000 часток громадського будинку - будівлі під літерою «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1, та яка складається з приміщень №39, №40, №41 (кімната №11), приміщень №87, №88, №89 (кімната №25), розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв.м, яка 07.12.2005 року передана в оренду Затоківською селищною радою ГОГ «Вчитель». У той же час 22/1000 часток цього громадського будинку належить відповідачу ГОГ «Вчитель». Як стверджує ОСОБА_1., внаслідок незаконних дій керівництва ГОГ «Вчитель» була споруджена будівля (підсобне приміщення), в якій постійно перебувають охоронці. Зазначена будівля була споруджена без проектної та дозвільної документації, без дотримання будь-яких будівельних норм і правил, без дотримання правил пожежної безпеки. Дане підсобне приміщення охорони керівництво ГОГ «Вчитель» збудувало на терасі І, внаслідок чого був перекритий наскрізний прохід і унеможливлене користування терасою, як це було передбачено проектною документацією, стіна незаконної будівлі впритул прилягає до стіни приміщення кімнати позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. №11, що ставить під загрозу її життя та створює незручності під час відпочинку. Окрім того, як зазначає ОСОБА_1. внаслідок незаконних дій відповідачів, які мешкають на першому поверсі були встановлені металічні грати на другому поверсі та терасі, біля її кімнати №25 (тераса ІІ), а також металеві грати на терасі на першому поверсі (тераса І). Ключ від грат позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_1. не дають, тому вона позбавлена можливості користуватися терасою ІІ в повному обсязі, а грати, які встановлені на першому поверсі, позбавляють ОСОБА_1. вільно пересуватися будівлею у випадку коли автівки відпочиваючих перекривають підхід до сходів, порушують протипожежні вимоги. Оскільки в позасудовому порядку усунути перешкоди у користуванні зазначеною вище будівлею ОСОБА_1. відповідачі відмовляються, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. вимушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рух справи у суді

20.08.2014 року представник первісного позивача Громадського об'єднання громадян "Вчитель" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном загального користування та зобов'язання вчинення певних дій.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2014 року було відкрито провадження по даній справі.

25.09.2014 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічної позовною заявою до Громадського об'єднання громадян "Вчитель" про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2014 року було об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Громадського об'єднання громадян "Вчитель" про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди з первісним позовом.

17.06.2015 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом ГОГ «Вчитель» надійшла заява про відмову від позовних вимог.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2015 року за заявою представника первісного позивача провадження у справі за первісним позовом закрито, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2015 року зустрічні позовні вимоги задоволено частково, усунено перешкоди у користуванні 25/1000 часток громадського будинку - будівлі під літ. «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання громадського об'єднання громадян «Вчитель» зняти грати, які незаконно встановлені на терасах І, II та надати ОСОБА_1 вільний доступ для користування терасами І, II та заборонити громадському об'єднанню громадян «Вчитель» створювати у цьому будь-які перешкоди. Стягнуто з Громадського об'єднання громадян «Вчитель» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 600,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Громадського об'єднання громадян «Вчитель» про усунення перешкод у користуванні частиною будинку, стягнення з Громадського об'єднання громадян «Вчитель» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 600,00 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2016 року дану справу прийнято до провадження судді Шевчук Ю.В..

12.09.2016 року на адресу суду надійшла заява позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. про залучення до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

12.09.2016 року на адресу суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Громадського об'єднання громадян "Вчитель", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди.

19.01.2017 року на адресу суду надійшло клопотання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. про витребування доказів шляхом призначення судової будівельної експертизи.

14.05.2018 року на адресу суду надійшло клопотання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. про призначення судової будівельної експертизи.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2018 року було призначено судово-будівельну експертизу по даній справі.

10.07.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Шевчук А.М. про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 серпня 2018 року було витребувано матеріали інвентаризаційної справи на оздоровчо-розважальний комплекс ГОГ «Вчитель» з КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації».

30.10.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Шевчук А.М. про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2018 року було внесено виправлення в ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2018 року.

05.12.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Шевчук А.М. про забезпечення доступу до об'єкта дослідження по даній цивільній справі.

22.01.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від судового експерта Шевчук А.М. про забезпечення безперешкодного доступу до об'єкта дослідження по даній цивільній справі.

20.03.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта Шевчук Алли Михайлівни №15/07 від 12.03.2019 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2019 року було відновлено провадження по даній цивільній справі.

Короткий виклад позицій сторін по справі

Свої уточнені позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. обґрунтовує тим, що вона є власницею 25/1000 часток громадського будинку - будівлі під літерою «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1, та яка складається з приміщень №39, №40, №41 (кімната №11), приміщень №87, №88, №89 (кімната №25), розташованих на земельній ділянці площею 1000 кв.м, яка 07.12.2005 року передана в оренду Затоківською селищною радою ГОГ «Вчитель». У той же час 22/1000 часток цього громадського будинку належить відповідачу ГОГ «Вчитель». Внаслідок незаконних дій керівництва ГОГ «Вчитель» була споруджена будівля (підсобне приміщення), в якій постійно перебувають охоронці. Зазначена будівля була споруджена без проектної та дозвільної документації, без дотримання будь-яких будівельних норм і правил, без дотримання правил пожежної безпеки. Дане підсобне приміщення охорони керівництво ГОГ «Вчитель» збудувало на терасі І, внаслідок чого був перекритий наскрізний прохід і унеможливлене користування терасою, як це було передбачено проектною документацією, стіна незаконної будівлі впритул прилягає до стіни приміщення кімнати позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. №11, що ставить під загрозу її життя та створює незручності під час відпочинку. В даному приміщенні влітку постійно знаходиться та відпочиває охорона або відпочивальники, які винаймають влітку дане приміщення, що створює незручності для позивачки за зустрічним позовом, оскільки особи, які знаходяться в даному приміщенні голосно розмовляють, поводяться дуже шумно, що унеможливлює відпочинок у комфортних умовах для ОСОБА_1. Окрім того, як зазначає ОСОБА_1. внаслідок незаконних дій відповідачів були встановлені металічні грати на другому поверсі та терасі, біля її кімнати №25 (тераса ІІ), а також металічні грати на терасі на першому поверсі (тераса І). Ключ від грат позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_1. відповідачі не дають, тому вона позбавлена можливості користуватися терасою ІІ в повному обсязі, а грати, які встановлені на першому поверсі, позбавляють ОСОБА_1. вільно пересуватися будівлею у випадку коли автівки відпочиваючих перекривають підхід до сходів, порушують протипожежні вимоги. Оскільки в позасудовому порядку усунути перешкоди у користуванні зазначеною вище будівлею ОСОБА_1. відповідачі відмовляються, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. вимушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, яків категоричній формі відмовляються усунути їй перешкоди у користуванні терасами І, ІІ, у користуванні приміщеннями №№39, 40, 41 (кімната 11), приміщеннями №№87, 88, 89 (кімната №25), вона тривалий час позбавлена можливості ними користуватися, вимушена звертатися для захисту своїх прав за правовою допомогою, а також до суду. Винні дії відповідачів спричини порушення звичного укладу життя позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1., оскільки вона вимушена пристосовуватись до постійних судових засідань, все це вимагає додаткових зусиль від неї, спричинило душевне хвилювання та стреси.

В судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом ГОГ «Вчитель» ОСОБА_10, який обраний Головою правління ГОГ «Вчитель» згідно Виписки з протоколу №3 звітно-виборних зборів Громадського об'єднання громадян «Вчитель» від 21 грудня 2019 року, визнав уточнені позовні вимоги частково, а саме лише в частині знесення незаконно спорудженої самочинної споруди, яка розташована на терасі І та впритул прилягає до стіни приміщення кімнати №11, яка належить ОСОБА_1 У задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом представник відповідача за зустрічним позовом ГОГ «Вчитель» ОСОБА_10 просив відмовити у зв'язку з недоведеністю. Окрім того, в запереченнях на зустрічну позовну заяву, які містяться в матеріалах справи зазначено, що огорожа на терасах біля кімнат ОСОБА_1. була встановлена у 2007 році ОСОБА_11 - колишнім директором ГОГ «Вчитель» та чоловіком позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1.. Одночасно представник ГОГ «Вчитель» зазначив, що усі прибудови та переобладнання громадського будинку були санкціоновані на загальних зборах громадського об'єднання.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36244032 від 14.04.2015 року, серії ЕЕС 826379, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власницею 25/1000 часток оздоровчо-розважального комплексу ГОГ «Вчитель», яка складається з приміщення 39, 40, 41, 87, 88, 89, загальною площею 44,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування частини оздоровчо-розважального комплексу від 21.05.2010 року серії ВМР №179211, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №844.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії СЕІ №971825, індексний №6592796 від 22.07.2013 року Громадське об'єднання громадян «Вчитель» власником 22/1000 часток, які складаються з: будівля охорони літ. «Б», загальною площею 39,2 кв.м, у загальною користуванні тераса І, тераса ІІ, комунікації (каналізація, водопровід), хвіртка, ворота, огорожа, сходові марші,будівель та споруд оздоровчо-розважального комплексу ГОГ «Вчитель», розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності відповідача за зустрічним позовом ГОГ «Вчитель» на 22/1000 частки будівлі та споруди оздоровчо-розважального комплексу ГОГ «Вчитель», загальною площею 1852,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ №525012, індексний номер 6591651 від 22.07.2013 року.

Відповідно до Договору оренди від 07.12.2005 року серії ВСЕ №821880, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №3686, ГОГ «Вчитель» було передано земельну ділянку площею 0,1 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, смт Затока міста Білгород-Дністровського, Центральний район, в довгострокову оренду терміном на десять років для будівництва оздоровчо-розважального комплексу.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 29.08.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки, переданої ГОГ «Вчитель» :02:028:0061, площа 0,1002 гектарів.

В матеріалах справи міститься копія рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2012 року, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_11 до Громадського об'єднання громадян «Вчитель» та Виконавчого комітету Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради № 255 від 24 вересня 2009 року «Про оформлення права власності на оздоровчо-розважальний комплекс ГОГ «Вчитель», розташований у Центральному районі смт Затока, визнання права власності на будівлю охорони літ. «Б», тераси I-II при кімнатах №№6, 20 та усунення перешкод у користуванні ними було відмовлено повністю.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2012 року по справі №1505/4133/2012 у задоволенні заяви ОСОБА_11 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до Громадського об'єднання громадян «Вчитель» про визнання забудовником було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2012 року зазначену вище ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було залишено без змін.

Відповідно до Витягу з протоколу №24 загальних зборів ГОГ «Вчитель» від 03.07.2007 року було надано згоду власникам номерів першого поверху наростити огорожі біля їх номерів за власні кошти.

Згідно Витягу з протоколу загальних зборів ГОГ «Вчитель» від 28.11.2007 року було дозволено ОСОБА_11 прибудувати тераси І-ІІ при кімнатах №6, №20 за його кошти.

Згідно Витягу з протоколу №10 загальних зборів ГОГ «Вчитель» від 12.2010 року було вирішено переобладнати тераси №1, №2, які знаходяться з правої сторони корпусу №2 для зберігання господарського приладдя, пожежного щита та щитової.

Згідно Витягу з протоколу №24 загальних зборів ГОГ «Вчитель» від 12.10.2010 року було вирішено переобладнати І та ІІ поверхи терас, що знаходяться з правового боку корпусу №2 для господарських потреб ГОГ «Вчитель».

Відповідно до Витягу з протоколу №11 загальних зборів ГОГ «Вчитель» від 30.11.2010 року було виключено з членів об'єднання Матвієнко Зою Олександрівну.

Згідно виписки з Протоколу відкритого засідання правління ГОГ «Вчитель» від 04.06.2014 року вбачається, що було вирішено зробити додаткову огорожу на терасі ІІ для тимчасового і зручного її використання іншими співвласниками об'єднання.

Згідно висновку експерта Шевчук Алли Михайлівни №15/07 від 12 березня 2019 року, на підставі проведених досліджень встановлено, що будівля, яку сторони називають «Господарське приміщення для зберігання інвентарю» та «Підсобне приміщення охорони», яка розташована на частині тераси І загального користування впритул до приміщень №№ 39, 40, 41 будівлі літ. «А», які належать ОСОБА_1, не відповідає вимогам державних будівельних норм, технічній та будівельній документації на громадський будинок - будівлю під літерою «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1. Також при внутрішньому обстеженні встановлено, що в спорудженій будівлі розташоване приміщення санвузолу, яке розташоване на частині тераси І впритул до зовнішньої стіни кімнати №40 будівлі літ. «А», яке належить ОСОБА_1

Технічною та будівельною документацією на громадський будинок передбачена можливість наскрізного проходу по терасі І, ІІ, а саме:

-Згідно технічного паспорту на громадський будинок - будівлю літ. «А», виготовленого за станом на 11.02.2009 року на плані І-го та ІІ-го поверхів прохід по терасі І та терасі ІІ передбачений наскрізний.

-Згідно планів 1-го та 2-го поверхів робочого проекту оздоровчо-розважального комплексу ГОГ «Вчитель», виготовленого ПП ОСОБА_12 та узгодженого головним державним інспектором ДАБК Царенко О.В., прохід по терасі на першому поверсі та прохід по балкону на другому поверсі передбачений наскрізний.

Обстеженням встановлено, що на час проведення дослідження наскрізний прохід по терасі І технічно неможливий, так як тераса на І-му поверсі вздовж поздовжніх стін будівлі повністю (до верху) огороджена металевими гратами, а між кімнатами співвласників на терасі І загального користування встановлені поперечні металеві грати, що перешкоджає наскрізному проходу по терасі І, який передбачений у робочому проекті та технічному паспорті.

Також при обстеженні встановлено, що на терасі ІІ другого поверху, крім металевого огородження висотою 0,9 м вздовж поздовжніх стін будівлі, біля приміщень №№87, 88, 89,які належать ОСОБА_1, встановлено металеве огородження (до верху) та металеве огородження з хвірткою висотою 0,9 м, перекриваючи вільний прохід по терасі вздовж цих приміщень.

Як зазначено у висновку судового експерта Шевчук А.М., розташування металевих грат на терасах І, ІІ не відповідає вимогам державних будівельних норм, технічній та будівельній документації на громадський будинок -будівлю під літерою «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1, а саме:

-по відсутності завдання на проектування та вихідних даних в проектній документації - п. 6.1. ДБН А 2.2-3-2002 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»;

-по відсутності в затвердженої проектної документації - п.п. 2.12, 2.15 9.1 ДБН А 2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»;

-за складом проекту - додаток Ж ДБН А 2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва».

Отже, щодо позовних вимог ОСОБА_1. в частині знесення незаконно спорудженої самочинної споруди, яка розташована на терасі І та впритул прилягає до стіни приміщення кімнати №11, яка належить ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки представником відповідача за зустрічним позовом ГОГ «Вчитель» позовні вимоги в частині знесення незаконно спорудженої самочинної споруди, яка розташована на терасі І та впритул прилягає до стіни приміщення кімнати №11, яка належить ОСОБА_1 були визнані в судовому засіданні, враховуючи висновок судового експерта, наявний в матеріалах цивільної справи та інші матеріали справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що визнання представником відповідача за зустрічним позовом позовних вимог у цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у частині знесення незаконно спорудженої самочинної споруди зазначеної вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що згідно п.п. 5, 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами і санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовилася від такої перебудови.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом в частині зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні 25/1000 частин громадського будинку-будівлі під літерою «А» б/н, оздоровчо-розважальний комплекс ГОГ «Вчитель», яка розташована по АДРЕСА_1, зокрема приміщеннями №№39,40,41 (кімната №11), приміщеннями №№87,88,89 (кімната №25), а також терасою І, ІІ, сходовими маршами, які розташовані на земельній ділянці площею 1000 кв.м. та зобов'язання відповідачів за їх рахунок зняти грати, які встановлені на терасах І, ІІ та надати ОСОБА_1 вільний доступ для користування терасами І, ІІ, сходовими маршами суд зазначає наступне.

Матеріали цивільної справи містять витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. У графі «Додаткові відомості» зазначено, що у загальному користуванні ГОГ «Вчитель» є тераса І, тераса ІІ, сходові марши.

Наявність незаконно встановлених грат перешкоджає усім членам громадського об'єднання та ОСОБА_1. здійснювати свої права щодо можливості користуватися терасою І, терасою ІІ, сходовими майданчиками, а також становить суттєву небезпеку для користування своїм нерухомим майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також, відповідно до приписів ст.ст.319, 320, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За вимогами ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Враховуючи вищезазначене, оскільки з матеріалів справи вбачаться, що спірні тераси є об'єктом права спільної сумісної власності усіх співвласників будівель та споруд оздоровчо-розважального комплексу ГОГ «Вчитель», тому за правилам ч. 1 ст. 369 ЦК України вони усі володіють і користуються ними спільно, оскільки інше між ними не встановлено, та враховуючи висновок судового експерта №15/07 від 12.03.2019 року, згідно якого технічною та будівельною документацією на громадський будинок передбачена можливість наскрізного проходу по терасах І, ІІ, та наявність грат, які перешкоджають наскрізному проходу по цих терасах не відповідає вимогам державних будівельних норм, технічній та будівельній документації на громадський будинок - будівлю під літерою «А», б/н, що розташована по АДРЕСА_1, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже право на відшкодування моральної шкоди виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання шкоди, причинного зв`язку між порушенням права та шкоди, наявність винної поведінки.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тобто для відшкодування завданих збитків особа має довести усі чотири складові правопорушення - порушення цивільного права чи інтересу; завдання шкоди, причинного зв`язку між порушенням права та шкодою, наявність винної поведінки.

Заявляючи позовні вимоги, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. зазначає, що відповідачі за зустрічним позовом вчиняють активні дії, які перешкоджають їй як власнику користуватися своїм нерухомим майном та які є у прямому причинному зв'язку з завданою моральною шкодою. Під час розгляду справи було встановлено протиправність таких дій відповідачів. Зокрема, факт незаконного самочинного будівництва та встановлення грат, які не передбачені технічною та будівельною документацією, створення ОСОБА_1. перешкод у користуванні своїм нерухомим майном. Також суд приймає до уваги той факт, що позивачці за зустрічним позовом ОСОБА_1. довелося відстоювати свої права та інтереси в судових інстанціях з 20.08.2014 року, тобто більше шести років.

Суд вважає, що позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1. було наведено законні підстави та обґрунтовано належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди відповідачами, а саме доведено наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювачів, наявність причинного зв'язку між шкодою та діями заподіювачів та їх вини в її заподіянні, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. в частині стягнення витрат на правову дорогу у сумі 600,00 грн. та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду №301/1894/17 від 17.10.2018 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ч. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно квитанції №1 від 15.09.2014 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 було витрачено 600,00 грн. на правову допомогу.

Згідно копії квитанції від 15.02.2016 року, виданої адвокатом Сорокалет Станіславом Івановичем, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1. було сплачено 600,00 грн. за надання правової допомоги.

Проте, оскільки згідно уточнених позовних вимог ОСОБА_1. було заявлено стягнення з відповідачів витрат на отримання правової допомоги у розмірі саме 600,00 грн., враховуючи приписи ст. 13 ЦПК України, згідно з положеннями якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідачів витрат на отримання правової допомоги ОСОБА_1. у розмірі 600,00 грн.

Згідно копії квитанції від 10.07.2018 року, яка за заявою позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1. долучена до матеріалів справи та міститься в матеріалах справи, витрати ОСОБА_1. на проведення судово-будівельної експертизи по даній справі склали 6000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як передбачено ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути у рівних частках з відповідачів Громадського об'єднання громадян «Вчитель», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 000,00 гривень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

З огляду на вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність захисту прав та законних інтересів позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1, оскільки її уточнені позовні вимоги є обґрунтованими, законними та доведеними під час судового розгляду справи, у зв'язку з чим, є такими, що підлягають задоволенню в порядку, що визначається судом як ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1., відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України.

Згідно оригіналу квитанції №158 від 24.09.2014 року, який міститься в матеріалах справи, позивачкою за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. , які суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 319-321, 355, 358, 369, 386, 391, 396, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 15, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 263, 264 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_1 до Громадського об'єднання громадян "Вчитель", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1, виданий 18.02.2005 року Білгород-Дністровським МВ ГУМВ України в Одеській області, у користуванні 25/1000 частин громадського будинку-будівлі під літерою «А» б/н, оздоровчо-розважальний комплекс ГОГ «Вчитель», яка розташована по АДРЕСА_1, зокрема приміщеннями №№39,40,41 (кімната №11), приміщеннями №№87,88,89 (кімната №25), а також терасою І, ІІ, сходовими маршами, які розташовані на земельній ділянці площею 1000 кв.м..

Зобов'язати відповідачів - Громадське об'єднання громадян «Вчитель», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за їх рахунок зняти грати, які встановлені на терасах І, ІІ та надати ОСОБА_1 вільний доступ для користування терасами І, ІІ, сходовими маршами.

Заборонити відповідачам - Громадському об'єднанню громадян "Вчитель", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 створювати у цьому перешкоди.

Зобов'язати відповідачів - Громадське об'єднання громадян «Вчитель», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за їх рахунок знести незаконно споруджену самочинну споруду, яка розташована на терасі І та впритул прилягає до стіни приміщення кімнати №11, яка належить ОСОБА_1

Стягнути у рівних частках з відповідачів Громадського об'єднання громадян «Вчитель», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Стягнути у рівних частках з відповідачів Громадського об'єднання громадян «Вчитель», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судові витрати по справі, а саме : сплачену ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 600,00 гривен та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 000,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його )її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та проголошено 13.10.2020 року об 15:00 годині.

Суддя: