Провадження № 2/161/210/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
07 квітня 2020 року

м .Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , громадянин Киргизької Республіки, звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який обґрунтовує тим, що він є громадянином Киргизької Республіки, і спадкоємцем майна після смерті його матері ОСОБА_2 (прізвище до розлучення - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і на момент своєї смерті проживала на території Киргизької Республіки. На день смерті ОСОБА_4 залишилось нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 26.02.2020р. та довідкою комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», вих. № 872 від 28.02.2020 року, з яких випливає, що право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради Волинської області від 29.07.1994р. за № 85-р. Позивач ОСОБА_1 проживає за кордоном, на території Киргизької Республіки, громадянином якої він є. Він не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори у м.Луцьку про прийняття спадщини, оскільки впродовж всього часу, після смерті матері, постійно проживає із сім`єю на території Киргизької Республіки, та здійснює професійну діяльність, яка не дозволяла йому на той час відлучитись на тривалий проміжок часу для проходження всіх необхідних процедур для отримання ідентифікаційного номеру в податкових органах та прийняття спадщини.

Його брати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та сестра, ОСОБА_9 , які також проживають на території Киргизької Республіки, оформили у місцевого приватного нотаріуса заяви про відмову від частки у спадщині на користь ОСОБА_1 . На відповідну заяву від ОСОБА_1 щодо оформлення прийняття спадщини 26.11.2019р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк А.Ю. було надано письмове роз`яснення за вих. № 386/01-16 щодо пропущення строку для прийняття спадщини та необхідності звернення до суду.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 6 місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили.

Представник позивача подав в суд заяву про розгляд справи за відсутності позивача, згідно з якою позов підтримує.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, заочно, на підставі ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 (прізвище до розлучення - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 12 вересня 2018 року, актовий запис № 119. (а.с.5)

Факт зміни прізвища померлої матері позивача підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.04.2010р. та випискою із запису акту про розірвання шлюбу № 134 від 19.06.1998р. (а.с. 6-7)

Як випливає з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 залишилось нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується долученими до матеріалів справи довідками відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 26.02.2020р. та комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» вих. № 872 від 28.02.2020 року, якими підтверджено, що право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради Волинської області від 29.07.1994р. за № 85-р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як слідує із змісту ст. 1222 ч.1 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Як випливає з матеріалів справи, на випадок своєї смерті матір позивача, ОСОБА_2 (прізвище до розлучення - ОСОБА_3 , заповіту не залишала, отже, спадкування здійснюється за законом.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є громадянином Киргизької Республіки, будучи спадкоємцем майна після смерті своєї матері, звернувся до

нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки з дня відкриття спадщини минуло понад шість місяців.

Як встановлено судом, мати позивача ОСОБА_10 , на момент своєї смерті проживала на території Киргизької Республіки.

Позивач ОСОБА_1 проживає за кордоном, на території Киргизької Республіки, громадянином якої він є, що підтверджується його паспортом та актом засвідченим комендантом військової частини НОМЕР_1 Республіки Киргизстан, яким також підтверджується факт його спільного проживання на дату смерті зі своєю ОСОБА_11 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори у м.Луцьку про прийняття спадщини, оскільки впродовж всього періоду, починаючи від дня смерті матері і по даний час постійно проживає на території Киргизької Республіки разом із сім`єю та здійснює професійну діяльність, яка не дозволяла йому у вказаний період відлучитись на тривалий проміжок часу для оформлення необхідних документів для прийняття спадщини.

Брати та сестра позивача, які також проживають на території Киргизької Республіки, оформили у місцевого приватного нотаріуса заяви про відмову від частки у спадщині на користь ОСОБА_1 , зокрема: ОСОБА_8 заява від 08.05.2019р. за реєстраційним № 681 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 заява від 08.05.2019р. за реєстраційним № 680, копії яких містяться у матеріалах справи.

На звернення ОСОБА_1 за №396/01-16 від 25.11.2019 року, щодо порядку прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, на ім`я ОСОБА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Гаврилюк А.Ю. було надано письмове роз`яснення за вих. № 386/01-16 від 26.11.2019 року, згідно з яким відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Судом встановлено, що позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом, сином померлої, фактично проживав спільно з померлою матір`ю до моменту її смерті, що підтверджується наявними у справі доказами.

Враховуючи наявні у справі матеріали, добровільну відмову від спадщини інших спадкоємців першої черги, оформлену нотаріально на користь позивача та враховуючи факт спільного проживання позивача з померлою ОСОБА_11 на дату її смерті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини .

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтями 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і відповідно до законодавства спадкоємець, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк повинен подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 26.06.2019р. у справі № 565/1145/17.

За таких обставин, зважаючи на велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна, а також враховуючи ті обставини, що фактично спадкоємець прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позивач несвоєчасно звернувся із заявою для прийняття спадщини з поважних причин, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 4 , 5, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

ухвалив :
Позов задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , громадянину Киргизької Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом до нотаріальних органів після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном у 6 (шість) місяців, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , громадянин Киргизької Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Луцька міська рада, , адреса: 43025, м.Луцьк, вул.Богдана Хмельницького, 19.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта