Справа № 308/8628/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Ужгород

Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань: Павлюх Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що мати позивачки ОСОБА_3 була прийнята членом Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА». 06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991, члену кооперативу ОСОБА_3 та членам її сім`ї: чоловіку - ОСОБА_4 , з яким вона уклала шлюб 23.02.1990, та доньці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий ордер серії ЖК № 002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа голови правління ЖБК «ТРИАДА» №2 від 25.01.2017 року ОСОБА_3 з реєстраційної книги про сплату суми за квартиру спочатку була відмічена як ОСОБА_3 , але потім її прізвище було виправлено на ОСОБА_3 , а членами ЖБК є (була) вся родина. Відповідно до записів реєстраційної книги сума 10760 рублів (вартість квартири) була виплачена до грудня 1992 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер НОМЕР_2, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в АДРЕСА_1 на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2016 року. Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла дочці ОСОБА_1 .

Вказані вище обставини свідчать про те внесення першого та вступного внесків ОСОБА_8 до реєстрації шлюбу із гр. ОСОБА_2 , а відтак є її особистою приватною власністю і на цю суму може бути збільшена її частка в поєнагромадженні. Згідно із книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, а відтак внесені ОСОБА_3 3270,00 рублів особистих коштів складають 30% (3/10) від загальної вартості.

Так, позивачка вказує на те, що даний висновок було зроблено Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

У задоволенні даного позову було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Так, після розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровки М.В. із заявою видати їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру в АДРЕСА_1 , до якої було долучено постанову Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року, в якій встановлено, що 30% квартири є особистим майном потерпілої, а не спільною сумісною власністю. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 449/02-31 від 04.06.2019 року, державним нотаріусом було Митровкою М.В. позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що ОСОБА_1 має право на спадщину за заповітом на Ѕ частку спільного майна, тобто без врахування 30% квартири, яка є особистим майном померлої згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року справі № 308/11781/16-ц.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 має право на 4/5 (80%) квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 , з яких Ѕ (50%), як частку померлої ОСОБА_3 у спільному майні подружжя та 3/10 (30 %) квартири як особистої приватної власності, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити за ОСОБА_1 право власності на 4/5 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 в останнє судове засідання не з`явилися. В попередній судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові.

Також в матеріалах справи наявна заява позивачки, в якій вона просить суд провести розгляд справи за її відсутності та відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що мати позивачки ОСОБА_3 була прийнята членом Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА». 06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово - будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991, члену кооперативу ОСОБА_3 та членам її сім`ї: чоловіку - ОСОБА_4 , з яким вона уклала шлюб 23.02.1990, та доньці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий ордер серії ЖК № 002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа голови правління ЖБК «ТРИАДА» №2 від 25.01.2017 року ОСОБА_3 з реєстраційної книги про сплату суми за квартиру спочатку була відмічена як ОСОБА_3 , але потім її прізвище було виправлено на ОСОБА_3 , а членами ЖБК є (була) вся родина. Відповідно до записів реєстраційної книги сума 10760 рублів (вартість квартири) була виплачена до грудня 1992 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер НОМЕР_2, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в АДРЕСА_1 на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2016 року. Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла дочці ОСОБА_1 .

Вказані обставини були предметом розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та встановлені в Постанові Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року.

Обгрунтовуючи підставу звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказує на те, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року у справі 308/11781/16-ц встановлено, що вказані вище обставини свідчать про внесення першого та вступного внесків ОСОБА_8 до реєстрації шлюбу із гр. ОСОБА_2 , а відтак є її особистою приватною власністю і на цю суму може бути збільшена її частка в поєнагромадженні. Згідно із книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, а відтак внесені ОСОБА_3 3270,00 рублів особистих коштів складають 30% (3/10) від загальної вартості.

З огляду на вищевикладене, позивачка вказує на те, що оскільки постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року визначено, що частка померлої ОСОБА_3 в розмірі 3/10 у спірній квартирі є її особистою приватною власністю, а тому у ОСОБА_1 , як спадкоємиці за померлою матір`ю виникло право власності на 4/5 (80%) квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 , з яких 1/2 (50%), як частку померлої ОСОБА_3 у спільному майні подружжя та 3/10 (30 %) квартири як особистої приватної власності.

Однак, суд не може погодитися із вказаним твердженнями позивачки з огляду на наступне.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року у справі № 308/11781/16-ц предметом розгляду даної справи було визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/10 частини квартири в АДРЕСА_1 , що є ідентичним вимогам даного позову.

Вказаною постановою Закарпатського апеляційного суду резолютивну частину рішення суду Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2018 року, якою відмовлено у задоволенні даного позову, залишено без змін.

Так, у вказаній постанові Закарпатського апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_1 фактично претендує, як спадкоємець за померлою матір`ю, і на її частку у спільному майні подружжя, однак ця частка (в тому числі її розмір) не була предметом даного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори із заявою з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З наявної в матеріалах справи Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2019 року вбачається, що державним нотаріусом Митровкою В.М. позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не погодилася із тим фактом, що квартира в АДРЕСА_1 належала померлій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності із частками кожного у спільному майні в розмірі 1/2.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753-0/4-133 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися до суду з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Тобто після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутися до суду і просити визначити частку померлого у спільному сумісному майні та відповідно визначити свою частку в такому майні.

Факт необхідності визначити частку ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зазначено також і у Постанові Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року, а саме вказано, що на спірну квартиру наявні правовстановлюючі документи і така зареєстрована у встановленому законом порядку. Після визначення розміру частки померлої матері у спірній квартирі позивач може звернутися для оформлення спадкових прав у нотаріальну контору.

Однак, судом встановлено, що частка померлої ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 встановленим законом способом визначена не була.

Згідно приписів ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Твердження позивачки ОСОБА_1 проте, що встановлена постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року обставина про внесення ОСОБА_3 першого та вступного внеску до реєстрації нею шлюбу із ОСОБА_2 підтверджена доказами в сукупності є її особистим майном не може бути допустимим та достовірним доказом підтвердженням збільшення частки ОСОБА_3 у спільному сумісному майні (спірної квартири), оскільки така обставина може мати преюдиційне значення тільки в розгляді цивільної справи про визначення частки померлої, а не визнання за спадкоємцем ОСОБА_1 права власності у даному спорі.

Окрім того, у вказаній вище постанові також зазначено, що з огляду на вказані вище обставини частка ОСОБА_3 може бути збільшена у паєнагромадженні, однак ця частка не була предметом розгляду справи № 308/11781/16-ц.

Згідно приписів ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд констатує, що єдиним доказом, який може підтвердити частку померлої ОСОБА_3 є рішення суду, яке набрало законної сили, за результатами розгляду позову саме про визначення частки померлого у спільному майні.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1 із позовом про визначення частки померлої матері ОСОБА_11 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не зверталася. Дана обставина також не була спростована представником позивача в судових засіданнях.

Оскільки, суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні, суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4 - 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 - 259, 264, 265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко