Справа № 234/2898/20
Провадження № 2/234/1740/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

при секретарі: судового засідання - Лутай А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Краматорського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 19.02.2020р звернулась до суду з дійсним позовом, вказуючи, що з 2009р по січень 2017р вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , відповідачем у справі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Зазначає, що весь цей час вона ( ОСОБА_1 ) з відповідачем проживали однією родиною у її ( ОСОБА_1 ) квартирі. Свої вимоги мотивує тим, що на початку 2017р відповідач забрав свої речі і пішов з сім`ї, місце знаходження його невідомо, з їх родиною останній не спілкується, матеріально доньку не утримує. Вказує, що донька ОСОБА_3 навчається у м.Краматорську, з дитинства страждає на неврологічне захворювання, попередній діагноз - «Єпі сіндром», у зв`язку з чим, донька перебуває на обліках в клініках м.Києва та м.Харкова, так як місцеві лікарі точний діагноз не ставлять, вилікувати це захворювання не можуть і рекомендують звертатись до клінік у Європі. Зазначає, що вона ( ОСОБА_1 ) знайшла клініку в Іспанії, куди її запрошують з донькою, однак без згоди батька доньку туди вивезти не можливо. Просить надати дозвіл їй ( ОСОБА_1 ) на тимчасовий виїзд за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ; та надати їй ( ОСОБА_1 ) дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_3 до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надавши суду разом із позовом заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 визнає позов ОСОБА_1 цілком та в наданій письмовій заяві просить розглядати дану справу у його відсутність.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області не заперечував проти задоволення позову про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надав заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлений той факт, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1332 від 22.09.2010р.

Згідно копії довідки №7379 від 05.02.2019р про склад сім`ї - дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно наданих копій медичної документації ОСОБА_3 страждає на «епісіндром не уточнений».

З наданих до суду заяв вбачається, що позивачка підтримала свій позов, а відповідач його повністю визнав. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню.

Частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Частиною 3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (ч.2 ст.3 Закону від 21.01.19940р №3857-XII).

Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995р №57. Згідно п.п.3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, відповідно до приписів ч.ч.2-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закон України «Про охорону дитинства»).

При цьому, як визначено ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч.1 і ч.2 ст.3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч.1 ст.18).

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014р №152.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р №57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виходячи з системного аналізу Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014р №152, кожній дитині, яка є громадянином України, оформлюється окремий паспорт, незалежно від віку.

Згідно ч.2 ст.4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи, що позивачка має намір встановити остаточний діагноз дитині, та лікувати свою доньку, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 в супроводі матері ОСОБА_1 на лікування, відповідає інтересам дитини. Тому, відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення.

В той же час, системний аналіз вищенаведених положень нормативно-правових актів, які регулюють порядок перетину кордону дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків із з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Отже вирішуючи питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон з України без згоди батька, у супроводі матері з метою необхідності лікування, суд враховує ті обставини, що задля інтересів дитини, поліпшення її стану здоров`я, остання не може бути позбавлена такої можливості, однак такий дозвіл не може бути безстроковим.

Керуючись ст.ст.10, 12, 19, 42, 76, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі України, у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 (паспорт НОМЕР_3 ) на строк до ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дозволу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 .

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М.Лутай