Справа № 495/4730/20
№ провадження 2/495/2357/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 жовтня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідачки: не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 495/4730/20

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

11.08.2020 року ОСОБА_3 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідачка) про розірвання шлюбу (а.с.1-2).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі № 495/4730/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Справу призначено до судового розгляду (а.с.12-13).

Відповідно до ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.15).

Відповідачка ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно із якою позовні вимоги ОСОБА_4 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності (а.с.16).

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ,виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 01.03.2014 року між позивачем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, про що 01.03.2014 року складено відповідний актовий запис за № 39, що підтверджується виданим повторно 28.09.2017 року свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Від сумісного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За твердженням позивача, шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, однією сім`єю не проживають. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони втратили почуття лобові та поваги один до одного. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. На думку позивача, за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та на примирення він не згоден.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, а також з огляду на те, що відповідачка позов визнала, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, від сумісного шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 .

За твердженням позивача, на даний час їх син ОСОБА_7 , проживає та перебуває на утриманні батька ОСОБА_8 . Щодо місця проживання сина сторони дійшли спільної згоди, у зв`язку з чим позивач і просить суд його визначити.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, на даний час син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (який не досяг десяти років), проживає з батьком. Крім того, сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , дійшли спільної згоди, що їх син ОСОБА_7 , буде проживати з батьком ОСОБА_4 , що, зокрема, підтверджується поданою ОСОБА_4 до суду позовною заявою, та поданими сторонами до суду заявами.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства суд вважає за можливе визначити місце перебування та проживання сина ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_7 , разом із батьком ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115, ч.1. ст.160 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 01.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, про що 01.03.2014 року складено відповідний актовий запис за № 39, видане повторно 28.09.2017 року свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Визначити місце перебування та проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко