Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1358/20
Провадження № 2/935/497/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Василенка Р.О., зі секретрем ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в обгрунтування якої вказала, що 07 вересня 2013 між нею та ОСОБА_3 , укладено шлюб, в період якого народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини погіршились, разом не проживають. Під час шлюбу сторони набули майно, а саме: транспортний засіб Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 . Вказане майно набуте відповідачем у шлюбі за спільні кошти та є спільним на підставі вимог закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 визначає абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на набуте майно, яке набуте ними в період шлюбу. Просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю, визнати за позивачем 1/2 частину вказаного транспортного засобу, стягнути з відповідача на користь позивача 101 490,50 грн. та судові витрати.

Відповідач направив до суду відзив, в якому вказав, що вони перебувають з позивачкою у шлюбі. На момент укладення шлюбу відповідач працював з неповною ставкою вчителем фізичної культури Квітневої загальноосвітньої школи Коростишівської міської ради Житомирської області та отримував невеликий дохід у вигляді зарплати вчителя. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась дитина, позивач перебувала у декреті, грошей не вистачало, тому їм допомагали батьки відповідача. За рік до їхнього одруження батько відповідача, який є приватним підприємцем, подарував йому автомобіль Рено Кенго. У 2014 році вказаний автомобіль був проданий та куплений інший автомобіль, який теж був проданий, та у 2019 році куплений Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 , до купівлі якого долучився грошима його батько. Отже, спільних коштів набутих з час шлюбу у них немає, кошти на придбання вищевказаного автомобіля, який позивач вважає спільним майном, були отримані від продажу подарованого йому батьком ще за рік до шлюбу та в подальшому докладені його батьком. Просить у позовних вимогах про поділ спільного майна подружжя відмовити в повному обсязі.

У відповідь на відзив позивач вказала, що відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Житомирській області від 02.07.2020 №31/6-335, яка чітко показує відсутність зв`язку між продажем і придбанням автомобілів, що належали відповідачу, у тому числі в часі. Так, спірний автомобіль Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний лише 21.05.2019 року та вказаною довідкою підтверджується відсутність будь-якого зв`язку між продажем та купівлею транспортних засобів, що були у власності у відповідача, не говорячи про недоведеність факту витрати на придбання наступного автомобіля коштів, набутих від продажу попереднього. Крім того, презумпцію спільності майна подружжя Верховний суд підтвердив і у постанові у справі № 725/1776/18, яку ВС прийняв 12.02.2020 року. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07.09.2013 року зареєстрували шлюб.

Згідно акту № 483, складеного депутатом Коростишівської міської ради Новак І.О., про те, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішінх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано автомобіль Renault Megane 2013.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року постановлено накласти арешт на транспортний засіб легковий автомобіль Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 та направлено ухвалу про забезпечення позову сторонам та до Регіонального сервісного центру ГМЦ МВС в Житомирській області.

В листі від 03.07.2020 №115 Регіонального сервісного центру ГМЦ МВС в Житомирській області зазначено, що вказаний транспортний засіб 18.06.2020 року був перереєстрований на нового власника з видачею державних номерних знаків НОМЕР_3 , свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СКУкраїни).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено, що спірний транспортний засіб відповідач відчужив без згоди позивача, разом із цим не надав суду доказів того, за якою саме ціною автомобіль було реалізовано. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог надала суду звіт № 200615/1 - КТЗ ФОП ОСОБА_6 про вартість автомобіля, який станом становить на 15.06.2020 року становить 202 981, 00 грн., який відповідачем не оспорюється. В позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача компенсацію 1/2 частини транспортного засобу у розмірі 101 490 грн. 50 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на п.ідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не спростував презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, так як матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти чи кошти його батька, а рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Відповідачем надано довідку № 48 від 01.07.202 року, про те, що він працює в Квітневій загальноосвітній школі І-ІІ ступенів з 31.08.2012 року по даний час на посаді вчителя фізичної культури та основ здоров`я з неповною ставкою та його зарплата з січня по червень 2020 року становить 38 107, 69 грн. (довідка № 50 від 02.07.2020).Також до відзиву долучені витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про те, що ОСОБА_7 займається різанням, обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю.

Тому, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що автомобіль був придбаний за кошт батька відповідача, а надані документи, про те, що його батько працює та отримує дохід, не є доказом того, що він надав кошти для придбання спірного транспортного засобу.

Таким чином, відповідачем не спростовано презумпції спільності майна подружжя. Оскільки не надано належних доказів, що гроші від продажу попередніх автомобілів також були придбані за кошти батька та надані лише у особисте володіння відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, був придбаний за час подружнього життя, проте відповідач здійснив його продаж іншій особі в період фактичного припинення шлюбних відносин без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, у сумі, вказаній в позовній заяві.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1014 грн. 90 коп.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати транспортний засіб легковий автомобіль Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу легкового автомобіля Renault Megane 2013, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошову компенсацію за 1/2 частину вказаного транспортного засобу в розмірі 101490 (сто одну тисячу чотириста дев`яносто) грн. 50 коп. та судові витрати в розмірі 1014 (одну тисячу чотирнадцять) грн. 90 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 )

Повне судове рішення складено 20.10.2020 р.

Суддя Василенко Р.О.