Справа № 203/1423/20
№ провадження 2/196/474/2020
12 жовтня 2020 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт.Царичанка цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,
В С Т А Н О В И В:
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 14 серпня 2016 року, близько 10.00 год., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Honda CRV», д. н. з. НОМЕР_1 , під час руху скоїв зіткнення з автомобілем «Volkwagen», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (власник ОСОБА_3 ).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих немає.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017 року по справі № 203/6126/16-п, провадження № 3/0203/39/17, яка набрала законної сили 21.01.2017 року, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАЛ, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Правовідносини, які виникли між сторонами, спір про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу, регулюються Законом україни "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та нормами ЦПК України.
Відповідно до п.п. "а" п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної тарнспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожгьо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Дані ЄЦБД МТСБУ не містять підтверджень, що на момент ДТП, транспортний засіб «Honda CRV», д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ, а також немає відомостей, що водій ОСОБА_1 підпадає під норму п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 (власник ОСОБА_3 ) була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ серія АК/0679231 - ТДВ «СК «Альфа-Гарант», термін дії з 00 год. 00 хв. 01.10.2016 року до 30.09.2017 року, відомості внесені в ЄЦБД МТСБУ.
З метою отримання відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_3 , як власник пошкодженого автомобіля «Volkwagen», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, на підставі ст.ст.33, 35, п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до МТСБУ:
- з заявою на виплату страхового відшкодування від 28.02.2017 року, яка зареєстрована МТСБУ за вх.№7008 від 01.03.2017 року, що підтверджується даною заявою.
26.12.2016 року за адресою: м.Дніпро, вул.Артема у присутності власника ОСОБА_3 та Відповідача ОСОБА_1 , був проведений огляд пошкодженого автомобіля «Volkwagen», д.н.з. НОМЕР_2 .
проведено банком -19.01.2017 року.
Отже, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність.
Позивач намагався вирішити даний спір з Відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до Відповідача з листами (рекомендованими):
1) листом від 20.12.2016 року, про необхідність ОСОБА_1 надати письмово інформацію про наявність чинного договору ОСЦПВ на дату ДТП, за наявності посвідчення учасника бойових дій або інваліда 1 групи, чи здійснювались взаєморозрахунки між учасниками ДТП, що після сплати відшкодування МТСБУ має подати регресний позов до винної особи в ДТП, що підтверджується даним листом, однак лист Відповідач залишив без реагування;
3) досудовою вимогою та пропозицією про укладення договору про порядок повернення коштів від 22.06.2018 року № 68/06, однак вказані пропозиції та вимоги залишені ним без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ.
МТСБУ, відшкодувавши потерпілому суму регламентної виплати, отримало право вимоги до винуватця ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність в розмірі понесених фактичних витрат, в порядку зворотної вимоги (регресу).
Про правомірність права регресної вимоги підтверджується правовою позицією, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-2188цс16 від 16 листопада 2016 року.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Круглий В.В. позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити МТСБУ у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017 року по справі № 203/6126/16-п, провадження № 3/0203/39/17, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин ДТП, яка мала місце 14.12.2016 року та внаслідок якої було завдано матеріальну шкоду ОСОБА_3 .
На момент ДТП, яка мала місце 14.12.2016 року, за участю відповідача, його цивільно- правова відповідальність не була застрахована.
14.12.2016 року ОСОБА_3 повідомив про ДТП до МТСБУ, що підтверджується наданою з боку позивача копією повідомлення від 14.12.2016 року та діючи через свого представника ОСОБА_4 звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.
Верховний Суд України висловив правову позицію у постанові від 25.02.2015 р. по справі N 3-9гс15, що відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, Вищий господарський суд України дійшов обґрунтованого висновку, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 р. у справі № 3-158гс14).
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" від 7 березня 1996 p. №85/96-ВР (далі - Закон N 85/96-ВР) і ст. 993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування - за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Частиною 6 ст.261 ЦК передбачено, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.
Як вбачається позовна заява від МТСБУ з вимогами до ОСОБА_1 надійшла до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 27.04.2020 року.
З наведених обставин, що не можуть оспорюватись позивачем, оскільки підтверджуються доказами наданими з боку позивача, є підстави дійти обґрунтованого висновку, що з позовом до суду МТСБУ звернулось поза межами трирічного строку визначеного ч. 1 ст.257 ЦК України - після спливу позовної давності.
Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лище за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.?
Вищенаведені доводи в обґрунтування наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, знайшли також своє відображення в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"; постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 N 6-2188цс16, від 05.04.2017 N 6-2806цс16 та постанові Верховного Суду від 20.04.2018 N910/8982/17.
На підставі вищевикладеного, прохає відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, у зв`язку зі спливом позовної давності.
Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Круглий Вячеслав Вікторович в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Заслухавши пояснення представника відповідача та вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 14 серпня 2016 року, близько 10.00 год., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Honda CRV», д. н. з. НОМЕР_1 , під час руху скоїв зіткнення з автомобілем «Volkwagen», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (власник ОСОБА_3 ). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих немає.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017 року по справі № 203/6126/16-п, провадження № 3/0203/39/17, яка набрала законної сили 21.01.2017 року, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАЛ, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с.7).
За даними ЄЦБД МТСБУ встановило відсутність підтверджень, що на момент ДТП, транспортний засіб «Honda CRV», д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ, а також відсутність відомостей, що водій ОСОБА_1 підпадає під норму п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
На момент ДТП Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 (власник ОСОБА_3 ) була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ серія АК/0679231 - ТДВ «СК «Альфа-Гарант», термін дії з 00 год. 00 хв. 01.10.2016 року до 30.09.2017 року, відомості внесені в ЄЦБД МТСБУ.
26.12.2016 року за адресою: м.Дніпро, вул.Артема у присутності власника ОСОБА_3 та Відповідача ОСОБА_1 , був проведений огляд пошкодженого автомобіля «Volkwagen», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.17).
19.01.2017 року, проведено банком -19.01.2017 року (а.с.26).
Отже, МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За таких обставин, суд вважає встановленим факт того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 14.12.2016 року за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася з вини водія ОСОБА_1 .
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та іншим.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkwagen», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.
Відповідно до положень ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
28.02.2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про відшкодування шкоди завданої незастрахованим власником транспортного засобу, яку зареєстровано за вх.№7008 від 01.03.2017 року (а.с.9).
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до положень ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов зокрема до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося з листом до відповідача про компенсування витрат за завдану шкоду в добровільному порядку, проте завдані витрати не були відшкодовані відповідачем.
Отже, суд приходить до висновку що позов Моторного (транспортного)страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регреса обгрунтований.
У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).
Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.
Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.
Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Оскільки, метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Представником відповідача заявлено суду клопотання про застосування позовної давності.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст.38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Страхову виплату представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було здійснено 31.03.2017 року, отже з цього дня почався перебіг позовної давності для подання МТСБУ регресного позову.
Згідно відмітки штампу реєстрації матеріалів справи, позов було направлено до суду 27.04.2020 року, тобто після закінчення строків позовної давності.
Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою належить відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.379, 386, 391 ЦК України, ст.с.4, 13, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - відмовити.
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 16 жовтня 2020 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ