ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1550/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1104/19 Категорія: 307000000 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В. Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Городищенська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 (скаржник),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 (ухвалене о 12 год. 48 хв. у залі судових засідань Городищенського районного суду, повний текст складено 16.07.2020, суддя в суді першої інстанції Подорога Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через представника адвоката Білінкіну Т.В., звернулася до суду з позовом, яким просила:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.12.2004 державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О., зареєстроване за №1974, на ім`я ОСОБА_2 на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний жилий будинок з надвірними будівлями, що зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Городищенським виробничим підрозділом ЧООБТІ 07.02.2005 за реєстраційним №8588927 (номер запису 7297 сторінка 492 в книзі 35);

- визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування вказано на те, що батьком позивача був нині покійний ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_4 . У липні 2002 року її батьки розлучилися, а до розлучення їхня родина здійснювала будівництво та ремонт домоволодіння АДРЕСА_1 , яке було придбане батьком позивача. Після розлучення батьків позивач з мамою переїхала проживати до м. Сміла. Однак, через рік після розлучення, у віці 27 років, її батько помер. На час його смерті позивачеві виповнилося 4 роки, вона була малолітньою дитиною. Заяву про прийняття спадщини після смерті батька протягом шести місяців до нотаріальної контори відповідно не могла подавати, а її мати, як законний представник, також заяви не подала. Заяву про відмову від спадщини після смерті батька вони також не подавали. До складу спадщини увійшов житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , право власності на який оформила сестра батька ОСОБА_2 . У дитинстві їй говорила бабуся, що будинок перейде їй у власність після повноліття, оскільки сім`я не хотіла щоб будинком розпоряджалася колишня невістка, але коли бабуся померла, то тітка повідомила, що позивач не має жодного права на будинок. Після досягнення повноліття, позивач звернулася до нотаріуса за прийняттям спадщини, однак остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки таке свідоцтво вже видано на ім`я відповідача. У зв`язку з тим, що батько позивача ОСОБА_3 за час життя заповіту не склав, позивач вважає, що має право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги. Позивач вважає, що її рідна тітка ОСОБА_2 вчинила протизаконно, успадкувавши майно батька позивача та не повідомивши нотаріуса про наявність у спадкодавця малолітньої дочки. Крім цього, документи на будинок були виготовлені на ім`я покійного батька вже після його смерті, що також є незаконним.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 позовні вимоги у справі задоволено частково та визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.12.2004 державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О., зареєстроване за №1974 на ім`я ОСОБА_2 на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний жилий будинок з надвірними будівлями, що зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Городищенським виробничим підрозділом ЧООБТІ 07.02.2005 за реєстраційним № 8588927 (номер запису 7297 сторінка 492 в книзі 35). В іншій частині позову відмовлено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 6203,46 грн.

Суд виходив з того, що спірні свідоцтво про право власності на спадкове майно та зареєстроване на його підставі право власності відповідача ОСОБА_2 порушують право позивача на спадкове майно, яке вона прийняла в силу закону, будучи малолітньою дитиною спадкодавця на момент відкриття спадщини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 06.08.2020 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 було прийнято у порядку ЦК УРСР. Мати позивача дій по прийняттю спадщини в її інтересах не вчинила, що фактично свідчить про її відмову від прийняття спадщини. У нотаріальному порядку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через видачу такого свідоцтва спадкоємцю другої черги (скаржнику), законним представником позивача не було повідомлено нотаріальну контору про наявність спадкоємця першої черги. І попри це позивач не включила до складу учасників справи свою матір, бездіяльність якої і порушила її права та спричинила наявність спору в цій справі. Позивач не конкретизувала зміст своїх вимог щодо кожного з відповідачів. Скаржник добросовісно протягом 16 років на правовій підставі володіє спадщиною та провела ряд будівельних робіт по покращенню спадкового майна. Приймаючи спадщину, скаржник не вчиняла ніяких незаконних дій, а тягар відповідальності законного представника позивача та посадових осіб, уповноважених на видачу правовстановлюючих документів покладається на неї. Суд мав відмовити у задоволенні позову через сплив строку позовної давності, адже інтереси позивача мала представляти її законний представник.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.1998 до 09.07.2002 (свідоцтво про одруження НОМЕР_2 , свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Городище Черкаської області, помер ОСОБА_3 (батько позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

За життя ОСОБА_3 відповідно до договору від 24.01.1992, отримав у дар від ОСОБА_5 незакінчений будівництвом будинок готовністю 29 % по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яку відповідно до виписки із рішення № 3 загальних зборів членів колгоспу /зборів уповноважених/ від 07.07.1990 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку громадянину» наділили ОСОБА_5 , площею 0,06 га по АДРЕСА_1 . Відповідно до Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом садибного житлового будинку, господарських споруд до експлуатації від 29.05.2000, пред`явлений до здачі будинок ОСОБА_3 , розташований АДРЕСА_1 , був готовий до експлуатації.

За повідомленням органу опіки та піклування Городищенської РДА №372/01-01-24 від 27.06.2019, докази, які б підтверджували факт оформлення ОСОБА_4 (матірю позивача) відмови/невідмови від прийняття спадщини її дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відсутні.

З метою прийняття спадщини після покійного батька ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою. Однак постановою від 13.04.2019 державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Бідною М.О. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину за законом 21.12.2004 спадкоємцю другої черги (сестрі спадкодавця відповідачу у справі ОСОБА_2 ), так як законним представником спадкоємця не було повідомлено нотаріальну контору про наявність у спадкодавця малолітньої дитини спадкоємця першої черги, а тому порушені права дитини можуть бути відновлені лише після скасування свідоцтва про право на спадщину за законом 21.12.2004 №1974.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2004, спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сестра ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , на приватизований земельній ділянці.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.11.2004, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.11.2004, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 .

Позивач у справі стверджує про те, що вона є спадкоємцем першої черги спадщини, яка відкрилася після смерті її батька, та в силу свого малолітнього віку є такою, що прийняла її, отже оспорюване у справі свідоцтво про право на спадщину та зареєстроване право на спадщину спадкоємця другої черги є незаконними.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таку правову регламентацію.

Пунктом 5 Прикінцевих положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шестимісячний строк на прийняття спадщини закінчився 26.01.2004, а ЦК України набрав чинності 01.01.2004 тому до правовідносин сторін має бути застосовано п.5 Прикінцевих положень ЦК України та, відповідно, правила книги 6 цього Кодексу (спадкування).

Апеляційний суд оцінює критично доводи скаржника про те, що спадщину після смерті ОСОБА_3 було прийнято у порядку ЦК УРСР, адже вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій у порядку ЦК УРСР по прийняттю спадкового майна під час дії вказаного кодексу не спростовує поширення на правовідносини з приводу спадкування спадщини після смерті ОСОБА_3 норм саме ЦК України після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст.1261 ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері стаття 1262 ЦК України.

Крім того, ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (реалізація права на відмову від спадщини).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням викладених вище фактичних обставин справи, встановлених судом, та норм законодавства, колегія суддів констатує, що позивач є спадкоємцем першої черги стосовно спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 . Позивач прийняла спадщину в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України, як малолітня дитина спадкодавця без вчинення будь-яких дій для цього. За таких обставин видача відповідачу ОСОБА_2 (спадкоємцеві другої черги) спірного свідоцтва про право на спадщину є протиправним, оскільки порушує правила черговості прийняття спадкового майна, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Оскільки закон не встановлює строку на отримання свідоцтва про право на спадкове майно, відповідно право позивачки є порушеним з моменту відмови їй нотаріусом у видачі належного їй свідоцтва про право на спадкове майно, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька, а саме : з 13.04.2019 року.

При цьому не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що мати позивача дій по прийняттю спадщини в її інтересах не вчинила, що фактично свідчить про її відмову від прийняття спадщини, адже за вищенаведеними вимогами ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня особа є такою, що приймає спадщину по замовчуванню в силу приписів закону, тобто без вчинення будь-яких дій для цього.

З цих же підстав слід відхилити посилання скаржника на те, що права позивача порушено бездіяльністю її матері, як законного представника, яка не вчиняла дій по прийняттю спадщини в інтересах малолітньої, на той час, позивачки, адже за нормами законодавства (ч.4 ст.1268 ЦК України) таких дій вчиняти не потрібно. Отже не залучення до участі у справі в якості співвідповідача матері позивача на правильність вирішення спору не впливає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не конкретизувала зміст своїх вимог щодо кожного з відповідачів слід відхилити, адже вимоги у справі стосуються видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я скаржника (що обумовлює її участь у справі як відповідача). Крім того, позивач обрала також в якості відповідача відповідну нотаріальну контору, яка таке свідоцтво видавала, що є її процесуальним правом, що вбачається з ст.13 ЦПК України (суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог). Більш того, суд в своєму рішенні не встановив порушення прав позивачки діями відповідача нотаріальної контори, тому в цій частині вимог відмовив, а позов задовольнив частково

Доводи скаржника про те, що вона добросовісно протягом 16 років володіє спадщиною та провела ряд будівельних робіт по покращенню спадкового майна не спростовують виникнення права на це спадкове майно у позивача та його пріоритетність по відношенню до такого права скаржника.

Не можна погодитися з доводами скаржника про необхідність застосування до позовних вимог у справі наслідків спливу строків позовної давності з посиланням на можливість представляти інтереси позивача її законним представником, оскільки згідно ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. При цьому колегія суддів вважає, що оскільки позивач довідалася про порушення свого права з відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на належне їй спадкове майно 13.04.2019, а з даним позовом звернулася до суду 13.09.2019, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Апеляційний суд також враховує, що висновки суду першої інстанції в цій справі про безпідставність вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно за наявної можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку після скасування оспорюваного в цій справі свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця є вірними, та під сумнів скаржником не ставляться.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.07.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15.10.2020.

Суддя-доповідач

Судді