Єдиний унікальний номер 317/1661/20
Провадження № 2/317/702/2020
15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
секретаря судового засідання Борисенко Д.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та з урахуванням уточнень від 01.10.2020 просить зобов`язати відповідача зняти арешт з садового будинку АДРЕСА_1 , який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва № 116/10 від 09.11.2003.
28.08.2019 вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно.
24.09.2019 нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було накладено арешт.
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.05.2020, садовий будинок АДРЕСА_1 , знаходиться під арештом, номер запису про обтяження 2368223. Запис внесений на підставі постанови про арешт, винесеної Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
11.09.2020 на запит позивачки Святошинським районним ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відповідь, що у 2004 році на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у 2004 році перебувало виконавче провадження № 116/10. Перевіркою системи АСВП встановлено, що виконавче провадження було закінчено та знищено у зв`язку з закінченням трьохрічного терміну зберігання. Однозначно ідентифікувати арешт, накладений постановою № 116/10 від 09.11.2002, не є можливим.
Позивач вважає, що державний виконавець після закінчення виконавчого провадження не припинив чинність арешту майна, тим самим порушив її право на отримання у власність спадкового майна.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 до суду не з`явились. Представник позивача ОСОБА_3 у заяві від 01.10.2020 просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.08.2010 виконавчим комітетом Степненської сільської ради, ОСОБА_2 на праві приватної власності належав садовий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 08.09.2012, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 05.04.1986, батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. вих. № 341/02-31 від 24.09.2019 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок після смерті ОСОБА_2 через наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна ОСОБА_2 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 225178982 від 23.09.2020, приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецькою С.Л., відповідно до постанови 116/10, виданої 09.11.2003 Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, було зареєстровано обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 .
За змістом відповіді Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № д/10 від 11.09.2019, у зазначеному відділі державної виконавчої служби дійсно перебувало виконавче провадження № 116/10, яке було закінчено та знищено у зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання. Однозначно ідентифікувати арешт, накладений постановою № 116/10 від 09.11.2003, не є можливим.
Згідно ст. 41 Конституції України право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, яка діяла на час винесення постанови державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі 09.11.2003, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка діє наразі, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Як встановлено судом, виконавче провадження щодо ОСОБА_2 було закінчено, проте арешт державним виконавцем знято не було.
Наведені обставини дають підстави вважати, що чинність арешту на теперішній час порушує майнові права позивача. Чинність арешту перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у повній мірі реалізувати своє право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , оскільки нотаріусом через наявність обтяження їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок.
З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Д.І. Сакоян