КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/7865/18 головуючий у суді І інстанції: Букіна О.М.
провадження №22-ц/824/9479/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління держгеокадастру у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Ангеловської Ольги Сергіївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової Олесі Миколаївни про визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління держгеокадастру у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Ангеловської Ольги Сергіївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової Олесі Миколаївни, в якому просить:

визнати незаконним (недійсним) та скасувати п. 6 рішення Київської міської ради №922/922 від 18.12.2018 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та п. 7 рішення Київської міської ради №922/922 від 18.12.2018 в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , за кадастровим номером 72:501:0146, загальною площею 703 кв.м., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві про державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: :72:501:0146, загальною площею 0,0675 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , та закрити розділ у Поземельній книзі;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №35167681 від 15.05.2017 та запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №20382942 від 11.05.2017, що прийняті (проведені) державним реєстратором прав на нерухоме майно (приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу) Ангеловською Ольгою Сергіївною;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки №2105 від 24.05.2017, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою Олесею Миколаївною;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35371929 від 25.05.2017 та запис про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 20596741 від 24.05.2017, що прийняті (проведені) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою Олесею Миколаївною.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що реалізовуючи передбачене законом право на отримання земельної ділянки в межах норм безоплатної передачі, 26.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також, посилається на те, що зі спливом місячного строку розгляду Київською міською радою поданої позивачем заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із урахуванням положень абз. 2 ч. 1 ст. 118 ЗК України ним було письмово повідомлено Київську міську раду про реалізацію ним принципу «мовчазної згоди», а також додано до письмового повідомлення договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з наданими позивачу Департаментом земельних ресурсів КМДА вихідними даними та у відповідності до умов укладеного між позивачем та ПП «ЛВС Земексперт» договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ПП «ЛВС Земексперт» було розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу. В наступному, розроблений проект землеустрою ОСОБА_1 було подано до Департаменту містобудування та архітектури КМДА та отримано позитивний висновок (погодження) проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність. Разом з тим, позивач вказує, що під час погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. 186-1 ЗК України, 16.06.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області (у відповідності до Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою, затвердженого постановою КМУ № 580 від 31.08.2017) було надано висновок про відмову йому в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який мотивується тим, що в державному земельному кадастрі містяться відомості про зареєстроване право власності за іншою фізичною особою та перебування земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_1 , у приватній власності.

Вказує, що відповідно до інформації (на момент отримання негативного висновку) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містився запис про зареєстроване право власності на земельну ділянку, за кадастровим номером - :72:501:0146, яка розташована у АДРЕСА_1 , за іншою фізичною особою - ОСОБА_2 . Крім того, 05.05.2017 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер - :72:501:0146, та відкрито відповідний запис у Поземельній книзі. Дана обставина також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-017 від 06.12.2017 року. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була розроблена від 27.03.2017 року ФОП ОСОБА_4 , на підставі рішення Київської міської ради № 922/922 від 18.12.2008, яким у відповідності до п. п. 6. 7 передбачалось затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та подальша передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , за умови виконання п. 8 цього рішення.

Згідно з інформацією зазначеною Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві у листі № 0-26-0.7-9015/2-17 від 26.12.2017 на адвокатський запит № 19/12-17-1 від 19.12.2017, оригінал документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , за кадастровим номером - :72:501:0146, до регіонального фонду документації із землеустрою Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, розробником не передавався.

Відповідно до отриманої відповіді від Департаменту земельних ресурсів КМДА №7 від 28.12.2017 на адвокатський запит № 19/12-17-2 від 19.12.2017, оригінал рішення Київської міської ради № 922/922 від 18.12.2008 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі м. Києва», знаходиться в Управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності Київради, однак Департаментом земельних ресурсів КМДА надано копію витягу з рішення. Також, зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься в ДРРП щодо земельної ділянки, за кадастровим номером - :72:501:0146, яка розташована у АДРЕСА_1 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Ангеловською О.С. від 11.05.2017 було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , кадастровий номер - :72:501:0146, що розташована у АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що на момент подачі ним заяви (клопотання) до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, державна реєстрація земельної ділянки, за кадастровим номером - :72:501:0146, яка розташована у АДРЕСА_1 , як об`єкта цивільних прав в Держаному земельному кадастрі та реєстрація права власності на таку земельну ділянку за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - не були проведені. При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №2105 від 24.05.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М., ОСОБА_2 було продано вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , яка на даний час є власником земельної ділянки, за кадастровим номером - :72:501:0146, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що приймаючи рішення №922/922 від 18.12.2008 року, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, з наступною передачею земельної ділянки, площею 703 кв.м., за кадастровим номером - 72:501:0146, у приватну власність ОСОБА_2 , Київською міською радою було порушено вимоги ч. 4 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення), що в свою чергу призвело до повторної реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, за видом використання (цільовим призначенням) - для будівництва та експлуатації жилого будинку і господарських будівель та споруд.

Крім того, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку за кадастровим номером - :72:501:0146, яка розташована у АДРЕСА_1 , з порушеннями вимог земельного законодавства, а тому укладений в подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки № 2105 від 24.05.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М., слід вважати недійсним та таким, що вчинений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст. 215 ЦК України, якими передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам довільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Також, позивач посилається на те, що при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачалося здійснення передачі земельної ділянки із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у приватну власність ОСОБА_2 , а тому підставою для розроблення технічної документації повинен був слугувати дозвіл Київради, у вигляді рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Однак, в складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0675 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та була розроблена ФОП ОСОБА_4 відсутній дозвіл Київради, у вигляді рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, позивач вважає, що враховуючи те, що інформація про спірну земельну ділянку не була перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, внесення змін або виправлень помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку фактично не могли відбутись, так як державна реєстрація земельної ділянки була здійснена в ДЗК від 05.05.2017, вже після прийняття рішення Київради №922/922 від 18.12.2008 , а також враховуючи передбачений законом до 01.01.2013 порядок отримання документа, що посвідчує речове право - Державного акта про право приватної власності на землю, а також обов`язковість державної реєстрації такого акта в Книзі записів державних актів на право приватної власності, а тому дані обставини свідчили про наявність у державного реєстратора речових прав достатніх підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку в ДРРП, а саме невідповідність заявлених прав ОСОБА_2 її поданим документам.

Позивач, посилається на те, що маючи намір реалізувати передбачене законодавством право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність в межах норми безоплатної передачі земельних ділянок, визначених ст. 121 ЗК України, розробив відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка у відповідності до картографічно - планових матеріалів та інформації з Публічної кадастрової карти України входить в межі вже зареєстрованої земельної ділянки в ДЗК та ДРРП, за кадастровим номером - :72:501:0146, що розташована у АДРЕСА_1 , власником якої на час подання позовної заяви є ОСОБА_3 ..

Вважає, що вказані вище обставини не дають змогу позивачу реалізувати своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у приватну власність із земель комунальної власності, а також створюють прямі перешкоди у продовженні процедури реалізації останнім права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, як висновок - можливість реалізувати в передбаченому ст. 118 ЗК України порядку право на отримання земельної ділянки у власність. З моменту подання до Київради заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної ділянки у власність від 26.04.2016, під час реалізації принципу «мовчазної згоди», шляхом укладення договору з ПП «ЛВС Земексперт» про розробку документації із землеустрою від 27.05.2016, подальшим розробленням проекту землеустрою, з наступним етапом погодження вказаного проекту, вчинив ряд правомірних дій, що були спрямовані на реалізацію передбаченого Законом права на безоплатне отримання позивачем земельної ділянки у власність. Таким чином, позивач мав «правомірні (законні) очікування» від Київради, якою в майбутньому повинно було бути прийнято рішення про затвердження конкретного проекту землеустрою та передачу спірної земельної ділянки у власність останньому.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління держгеокадастру у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Ангеловської Ольги Сергіївни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової Олесі Миколаївни про визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стосовно незаконності рішення Київської міської ради №922/922 від 18.12.2008 року в частині п. 6, 7 вказує, що при прийнятті вказаного рішення ОСОБА_2 приховала інформацію про використання останньою свого права на безоплатне тримання (приватизацію) земельної ділянки на праві спільної сумісної власності, площею 0,10 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю ІІІ-КВ№147607 від 17.01.2000 року. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначає, що в ОСОБА_2 незаконно набула у власність земельну ділянку, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки №2105 від 24.05.2017 року слід вважати недійсним та таким, що вчинений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України. Стосовно скасування державної реєстрації земельної ділянки вважає, що дана вимога є похідною від попередніх, і без її задоволення не можливе ефективне відновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Головне управління Держгеокадастру у м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно (приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу) Ангеловської О.С. та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толстікової О.М. подали заяви, у яких просили проводити розгляд справи без їхньої участі та повідомити про прийняте рішення в установленому законом порядку.

Інші учасники відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судом не знайдено правових підстав вважати, що рішенням Київської міської ради порушені права чи охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки позивач жодного відношення до спірної земельної ділянки не мав. Крім того, будь-яких заяв до квітня 2016 щодо відведення спірної земельної ділянки до компетентних органів не подавав, рішення за результатом такого звернення не мав, що свідчить про те, що відповідного інтересу не проявляв.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1-3, ч. 5, ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051 встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказане свідчить, що відповідна рада за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Таким чином, прийняття цього рішення не свідчить про порушення цивільних прав позивача за відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки перелік таких підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013року у справі № 21-358а13 і від 07 червня2016 року у справі № 21-1391а16, а також Верховним Судом у постановахвід 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 145/693/16-ц та від 06 липня 2020 року у справі № 596/1165/19.

Відповідно до ст. 79, 79-1 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї етапі) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктів 107-111 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастр) та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 України «Про Державний земельний кадастр» визначено підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, зокрема: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України, який треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Встановлено, що 18.12.2008 року Київська міська рада прийняла рішення №922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва (том 1 а.с. 48).

Пунктом 6 Рішення затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва.

Пунктом 7 Рішення встановлено передачу громадянам, за умови виконання пункту 8 цього рішення, у приватну власність земельні ділянки загальною площею 99 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та загальною площею 38 га для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Також, вказаним рішенням відповідачу ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером - 72:501:0146, площею 703 кв.м.

26.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 32).

27.05.2016 року зі спливом місячного строку розгляду Київською міською радою поданої позивачем заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із урахуванням положень абз. 2 ч. 1 ст. 118 ЗК України ним було письмово повідомлено Київську міську раду про реалізацію ним принципу «мовчазної згоди», тобто за відсутністю будь-яких негативних рішень з приводу поданої заяви, а також додано до письмового повідомлення договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (том 1 а.с. 33).

16.06.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області було надано висновок про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 не погоджується, оскільки згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на спірну земельну ділянку в приватній власності (том 1 а.с. 34).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.05.2017 року (том 1 а.с. 161-162) Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві 05.05.2017 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :72:501:0146, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На виконання вимог п. 8 Рішення КМР № 922/922 від 18.12.2008 року, сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_4 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

24.05.2017 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу (том 2 а.с. 11-13), згідно умов якого продавець зобов`язується передати майно - земельну ділянку площею 0,0675 га, у межах згідно з планом, кадастровий номер :72:501:0146, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність покупцю, а покупец» зобов`язується прийняти вищезазначене майно та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму.

На момент укладення договору купівлі-продажу, право власності продавця- ОСОБА_2 на відчужувану земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 11.05.2017року, номер запису про право власності: 20382942, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 389 (том 2 а.с. 141-142).

Після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, 25.10.2017 року ОСОБА_3 було отримано будівельний паспорт з будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку на АДРЕСА_2 , виданий Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) (том 2 а.с. 14).

07.11.2017 року на спірній земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3 було розпочато нове будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, про що нею, у відповідності до діючого законодавства було повідомлено Департамент з питань державного архітектурного - будівельного контролю м. Києва (том 2 а.с.а.с. 15-17).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35371929 від 25.05.2017 року (том 2 а.с. 147) державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Толстіковою О.М. Київський міський нотаріальний округ вирішено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку з реєстраційним номером: 389, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :72:501:0146, за ОСОБА_3 .

Рішенням Київської міської ради від 18.12.2008 № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва» вирішила затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва, в тому числі відповідачу ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві для державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: : 72:501:0146 відповідачем ОСОБА_2 були подані всі документи, передбачені статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

У зв`язку з чим, 05.05.2017 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:501:0146, площею 0,0675 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , розробленої на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва», що відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є підставою для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права на спірну земельну ділянку були порушені відповідачами по справі, а тому відсутні правові підстави щодо визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, а також скасування рішень про державну реєстрацію спірної земельної ділянки та прав на неї.

Крім того, громадянин має право отримати безоплатно у власність земельні ділянки один і більше разів, проте в межах розмірів, передбачених статтею 121 ЗК України, не звернув уваги на співвідношення понять «особисте підсобне господарство», що міститься у Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та «особисте селянське господарство», що міститься у ЗК України від 25 жовтня 2001 року, внаслідок чого допустив неправильне застосування норм статей 116, 121 ЗК України.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-228цс14, а також у постанові Верховного Суду від від 06 липня 2020 року у справі № 596/1165/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті вказаного рішення ОСОБА_2 приховала інформацію про використання останньою свого права на безоплатне тримання (приватизацію) земельної ділянки на праві спільної сумісної власності, площею 0,10 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю ІІІ-КВ№147607 від 17.01.2000 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з зазначеного акту також вбачається, що зазначена земельна ділянка приватизована на 4 осіб, тобто по 2,5 сотки на особу. Крім того підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 незаконно набула у власність земельну ділянку, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки №2105 від 24.05.2017 року слід вважати недійсним та таким, що вчинений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки позивачем не надано суду доказів порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Крім того, позивач не є стороною зазначеного договору та у нього відсутнє право на його оскарження.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідною від попередніх, і без її задоволення не можливе ефективне відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено вимоги на які посилається у позові, як на підставу порушення свого права вказаними діями відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 116, 118, 120 ЗК України та ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» жовтня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко