Справа № 758/4700/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпостачсервіс» про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Дорпостачсервіс» про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивачу разом з відповідачами на праві спільної часткової власності належать нежилі приміщення, загальною площею 849,50 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу належить 11/100 частин, які мають загальну площадь 97,80 кв.м., ОСОБА_2 належить 10/100 частин, ТОВ «ДОРПОСТАЧСЕРВІС» належить 79/100 частин зазначеного вище майна.

Спільне користування приміщенням між співвласниками стало неможливим у зв`язку з непорозумінням між ними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив виділити йому в натурі нежилі приміщення (в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 . та припинити його право спільної часткової власності на дане нежиле приміщення.

В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідачі в судове засідання також не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення від 02 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кістановим С.М., зареєстрованого в реєстре № 249, ДП «Будінвестсервіс» продав ОСОБА_1 11/100 частин нежилого приміщення (в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 6-8)

Згідно Витягу про державну реєстрацію прав КП «Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 28776215 від 25.01.2011 року 11/100 частин нежилого приміщення (в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за реєстраційним № 32720383 за ОСОБА_1 (а.с. 9)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 02.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кістановим С.М. та зареєстрованого в реєстре № 251, ОСОБА_2 купила у ДП «Будінвестсервіс» 10/100 частин нежилих приміщень (в літ. А): з № 1 по № 3 (групи приміщень № 73), що знаходятся за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с. 22-24)

Згідно договору купівлі-продажу частин нежитлового приміщення від 28.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В. та зареєстрованого в реєстре № 617, ТОВ «Дорпостачсервіс» купило у ДП «Будінвестсервіс» нежилі приміщення з № 1 по № 18 (групи приміщень № 72) площею 563,0 м2, №1,2 (групи приміщень № 72А) площею 33,3 м2, МСК площею 72,4 м2, загальною площею приміщень 668,7 м2, що становить 79/100 часток від нежилих приміщень, що знаходятся за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с. 25-28)

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

П. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України передбачає, що у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу у справі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року по даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07 червня 2019 року, технічно можливо виділити в натурі з урахуванням частки 11/100 частки ОСОБА_1 нежилі приміщення за даними технічного паспорту (в літ. «А»): З №№1, 2 (групи приміщень № 74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 м 2 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з належних на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (11/100), ОСОБА_2 (10/100) та ТОВ «Дорпостачсервіс» (79/100) нежилих приміщень загальною площею 849,5 м2, при умові збереження безперешкодного використання всіма власниками будинку таких допоміжних приміщень як сходова клітка № І (VІ поверх) площею 10,4 м2, коридор № ІІ (VІ поверх) площею 18,5 м2. (а.с. 109-135)

Жодного клопотання чи заяви про призначення іншої експертизи та запитань перед експертом відповідачі не заявляли та не подавали.

Як вбачається з вищезазначеного висновку експерта, враховуючи правове становище 11/100 частин приміщень, фактичну відокремленість, незалежність та не пов`язаність з господарською діяльністю із групою нежитлових приміщень №№72 , 72А , 73 інших співвласників нежилих приміщень загальною площею 849, 50 м2, виділення в натурі частки ОСОБА_1 технічно можливий.

Отже, при виділені ОСОБА_1 в натурі 11/100 частин нежилих приміщень не завдають шкоди господарському призначенню даного нерухомого майна, а саме суттєве погіршення технічного стану нежилих приміщень, враховуючи фактичну відокремленість, та незалежність.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідно до часток кожного із співвласників на нежилі приміщення, як окремих, індивідуально визначених часток об`єкта нерухомого майна, враховуючи їх фактичну відокремленість, незалежність та не пов`язаність з господарською діяльністю із групою нежитлових приміщень №№72 , 72А, 73 інших співвласників нежилих приміщень загальною площею 849, 50 м2, суд приходить до висновку, що виділ в натурі 11/100 частки із майна, що є у спільній частковій власності на частину нежитлового нежилі приміщення (в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 можливий та не буде порушувати права співвласників нерухомого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 364 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпостачсервіс» про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - задовольнити.

Виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у порядку виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, право власності на частину нежилих приміщень ( в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 11/100 частин Нежилих приміщень (в літ. А) з № 1,2 (групи приміщень №74) І (мезоніну), які мають загальну площу 97,80 кв.м. та знаходятся за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко