Справа № 203/2929/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бондаренко В.О.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління АТ «Приватбанк», Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним застосування процентної ставки, застосування наслідків недійсності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління АТ «Приватбанк», Державної іпотечної установи, в якому позивачі посилались на те, що 28.12.2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління було укладено договір про іпотечний кредит №DNKOG0, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 189375 грн. на придбання у власність об`єкту нерухомості, забезпечений іпотекою на підставі договору іпотеки №DNKOG0 від 28.12.2007 року, укладеним між тими самими сторонами, зі строком повернення кредиту до 28.12.2032 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Також 28.12.2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання прийняла на себе відповідальність по виконанню позичальником зобов`язань за договором про іпотечний кредит, як солідарний боржник. 21.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та Державною іпотечною установою був укладений договір №484/08 про відступлення прав вимог. 19.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №10044, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 215012 грн., з яких: 179659 грн. 11 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 28950 грн. 72 коп. - залишок заборгованості по відсотках, 6402 грн. 38 коп. - пеня. Строк стягнення зазначений за період з 28.12.2007 року по 01.08.2016 року. Таким чином, термін повернення кредиту частинами до 2032 року, було змінено кредитором в термін 5 днів з дати відправлення вимоги, до 30.10.2016 року. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто з 24.10.2016 року. Висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2579 від 03.08.2018 року за результатами проведеної судово-економічної експертизи у цивільній справі №2-2348/11, встановлена невідповідність реальної процентної ставки, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, зазначеній в договорі про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року в розмірі 15%, та утворює на цій підставі абсолютне значення подорожчання кредиту в сумі 614963 грн. 17 коп. Позивачі не заперечують проти погашення заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 24.10.2016 року, але не погоджуються зі сумою такої заборгованості, яка не відповідає умова договору. Також зазначили, що на протязі 11,5 років вони не можуть отримати від банку графік кредитних платежів до договору про споживчий кредит, навіть при набравшему законної сили судовому рішенні щодо зобов`язання його надати ОСОБА_3 . Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати недійсними застосування банком реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, починаючи з дати укладання договору та нарахування банком станом на 24.10.2016 року заборгованості за тілом кредиту в сумі 179659 грн. 11 коп., заборгованості по відсотках в сумі 28950 грн. 72 коп., пені в сумі 6902 грн. 38 коп. Також просили застосувати наслідки недійсності застосування реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року, яка дорівнює 18,71%, шляхом зобов`язання відповідача скасувати безпідставно нараховану заборгованість за тілом кредиту в сумі 179659 грн. 11 коп., по відсотках в сумі 28950 грн. 72 коп., пені в сумі 6902 грн. 38 коп., та нарахувати заборгованість, яка сформувалась за договором від дня його укладання по 24.10.2016 року із розрахунку договірної процентної ставки, яка дорівнює 15%, з наданням позивачам відповідного графіку кредитних платежів за новим перерахунком та довідки про стан фактичної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з урахуванням всіх кредитних платежів, сплачених за період з 25.10.2016 року по дату постановлення судового рішення.

Ухвалою суду від 16.08.2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Також ухвалою суду від 16.08.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 05.09.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 17.10.2019 року за клопотанням представника відповідача призначено подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою від 17.10.2019 року позовну заяву в порядку ч.11 ст.187 ЦПК України було залишено без руху, з наданням позивачці ОСОБА_2 строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме: сплати судового збору.

Оскільки недоліки позивачкою усунуто не було, ухвалою від 28.10.2019 року позовна заява була залишена без розгляду в частині позовних вимог, заявлених позивачкою ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 27.11.2019 року ОСОБА_2 було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

16.01.2020 року позивачем ОСОБА_3 було подано уточнену заяву, в якій останній додатково посилався на те, що на дату складання та направлення банком письмової вимоги від 24.10.2016 року про усунення порушень за кредитним договором, була триваючою державна реєстрація договору про відступлення права вимоги №484/08 від 21.03.2008 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка закріплює за державною іпотечною установою статус кредитора за кредитним договором та іпотекодавця за похідним договором іпотеки, тобто триваючою була і цесія між банком та Державною іпотечною установою, внаслідок чого право стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року належало Державній іпотечній установі. Згідно письмової вимоги від 24.10.2016 року станом на 01.08.2016 року банк вимагав сплатити заборгованість в сумі 215012 грн., з яких: 179659 грн. 11 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 28950 грн. 72 коп. - залишок заборгованості по відсотках, 6402 грн. 38 коп. - пеня. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.08.2016 року, що надавався для вчинення виконавчого напису нотаріуса (суми якого відрізняються від сум розрахунку заборгованості, наданого представником банку на вимогу суду 22.11.2019 року), нарахування, які банк не мав права робити згідно з договірними умовами до зворотного відступлення права вимоги від державної іпотечної установи становлять 37231 грн. 56 коп., у т.ч.: залишок простроченої заборгованості за кредитом - 1675 грн. 10 коп., залишок заборгованості по відсотках - 28654 грн. 08 коп., пеня - 6902 грн. 38 коп. При цьому, нарахування пені за період з 28.12.2007 року по 01.08.2016 року, тобто за 8 років та 7 місяців, суперечить приписам ст.258 ЦК України. Виходячи із наведеного заборгованість за кредитним договором станом на 01.08.2016 року складає 178280 грн. 44 коп. Термін повернення кредиту частинами до 2032 року, було змінено кредитором на повернення всієї суми до 29.11.2016 року (п.п.5.3.6 кредитного договору). Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто з 29.10.2016 року. Висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2579 від 03.08.2018 року за результатами проведеної судово-економічної експертизи у цивільній справі №2-2348/11, із застосуванням реальної процентної ставки, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 01.08.2016 року визначено в сумі 177984 грн. 01 коп., за відсотками за 4 календарні дні з 28.07.2016 року по 01.08.2016 року в сумі 296 грн. 43 коп., що повністю співпадає як з розрахунком позивача, так і розрахунком банку. 20.11.2018 року через сервіс Приват24 позивач отримав довідку з поточною заборгованістю за кредитним договором, виходячи з якої банк продовжує нарахування відсотків за користування кредитними коштами, не зважаючи на припинення дії договору. В період з 01.08.2016 року по 16.01.2020 року позивач здійснював платежі на погашення кредиту на загальну суму 114459 грн. 74 коп. В зв`язку з цим, станом на 15.01.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 63820 грн. 70 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач в уточненій заяві остаточно просив визнати недійсними нарахування банком станом на дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року заборгованості за тілом кредиту в сумі 179659 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; визнати недійсним застосування реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, починаючи з дати укладання договору. Також позивач просив застосувати наслідки недійсності правочинів та зобов`язати банк скасувати безпідставно нараховану заборгованість за тілом кредиту в сумі 179658 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; нарахувати заборгованість., яка сформувалась за договором від дня його укладання по дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року, з урахуванням всіх кредитних платежів, сплачених третьою особою за період з дати розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року по дату постановлення судового рішення; до розрахунку заборгованості за кредитом застосувати договірну процентну ставку, яка дорівнює 15%, з наданням позивачу відповідного графіку кредитних платежів за новим перерахунком та довідки про стан фактичної заборгованості позивача за тілом кредиту та відсотками.

У наданому відзиві представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» посилався на те, що договір про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року, як в цілому, та і в частині розміру відсоткової ставки, є чинним та обов`язковим для виконання позичальником. Будь-яких доказів щодо застосування банком відсоткової стави в розмірі 18,71% позивачем не надано. Інших розмірів відсоткової ставки, крім визначених п.1.1 та п.6.2 договору, останній не містить. Висновок експерта, на який посилається позивач, складений за результатами проведення судово-економічної експертизи в рамках іншої цивільної справи №2-2348/11 та не може бути використаний в якості доказу у даній справі. Крім того, вказаний висновок був предметом дослідження в рамках справи №2-2348/11, по якій в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит було відмовлено. Також з висновку експерта вбачається, що експерту для дослідження надавався розрахунок заборгованості станом на 19.03.2009 року. В той час, як в позовній заяві стверджується про застосування відсоткової ставки в розмірі 18,71% по 24.10.2016 року. Отже, періоди нарахувань, які досліджував експерт та нарахувань по цій справі відрізняються біль ніж на сім років. Під час укладання договору сторони погодили всі істотні умови, які є обов`язковими для даного виду договорів, у т.ч. і умови щодо графіку погашення кредиту. При цьому, чинне законодавство не містить вимоги про те, що графік погашення заборгованості має складатись виключно у формі окремого документу та не може бути складовою частиною кредитного договору.

У наданій відповіді на відзив позивач посилався на те, що обраний ним спосіб захисту не стосується правомірності та дійсності договору про іпотечний кредит, як в цілому, так і стосовно його окремих умов. Також зазначив, що рішення суду у справі №2-2348/11 суперечить правовими позиціям Верховного суду України та на теперішній час переглядається касаційному порядку. Крім того, у рішенні по вказаній справі суд не відмовляв в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про іпотечний кредит за результатами дослідження висновку експерта, як про це зазначає представник відповідача.

В запереченнях на відповідь на відзив представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» посилався на ті ж саме підстави, що і у поданому відзиві. Крім того, зазначив, що кредитним договором була визначена відсоткова ставка в розмірі 15% річних. Відсоткова ставка, за якою здійснюється нарахування процентів за користування кредитом та реальна відсоткова ставка не є тотожними та використовуються з різною метою. З висновку експерта у справі №2-2348/11 вбачається, що на розгляд експерта ставилось питання саме щодо визначення реальної відсоткової ставки. Таким чином, вказаний висновок не містить фактів, що стосуються предмету доказування у даній справі. Також зазначив, що ані ст.1054 ЦК України, ані ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною на день укладання договору), ані п.3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не передбачають, що графік погашення кредиту повинен виглядати саме так, як його собі уявляє позивач. Фактично ж графік погашення кредиту - це сукупність умов договору, що передбачають порядок виконання позичальником своїх зобов`язань з погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, тобто умови щодо розміру та строків платежів. Кредитний договір містить відповідні умови, які були погоджені сторонами та є обов`язковими для договорів даного виду.

Третя особа в письмових поясненнях по суті справи зазначила про підтримання доводів, викладених в позовній заяві. Також посилалась на порушення банком визначеної кредитним договором черговості розподілу кредитних платежів; про відсутність підстав для нарахування пені, прострочених відсотків.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в заявах по суті справи.

Представник відповідача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наведених ним у відзиві та запереченнях підстав.

Інший відповідач в особі Державної іпотечної установи за неодноразовими викликами явку свого представника не забезпечив. В наданих письмових поясненнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що 25.03.2015 року даною установою було здійснено зворотнє відступлення прав кредитора за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в зв`язку з чим не є належним відповідачем по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.12.2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління було укладено договір про іпотечний кредит №DNKOG0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 189375 грн. на придбання у власність об`єкту нерухомості, забезпечений іпотекою на підставі договору іпотеки №DNKOG0 від 28.12.2007 року, укладеним між тими самими сторонами, зі строком повернення кредиту до 28.12.2032 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних.

Також 28.12.2017 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання прийняла на себе відповідальність по виконанню позичальником зобов`язань за договором про іпотечний кредит, як солідарний боржник.

19.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №10044 було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року в сумі 215012 грн. 21 коп., з яких: 179659 грн. 11 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 28950 грн. 72 коп. - залишок заборгованості по відсотках, 6402 грн. 38 коп. - пеня. Строк стягнення у виконавчому написі зазначений за період з 28.12.2007 року по 01.08.2016 року.

Крім того, 24.10.2016 року банком на адресу позичальника було направлено письмову вимогу про усунення порушень за договором про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року, в якій вимагалось достроково повернути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 01.08.2016 року, в сумі 215512 грн. 21 коп., з яких: 179659 грн. 11 коп. - залишок заборгованості за кредитом, 28950 грн. 72 коп. - залишок заборгованості по відсотках, 6902 грн. 38 коп. - пеня.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції, що діяла на момент укладання договору про іпотечний кредит) було встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі

про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.ч.2,3 ст.18 цього Закону.

За змістом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положенням ч.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Частинами 1-3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Пунктом 1.1 договору про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року встановлено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 189375 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 189375 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

В п.1.2 договору зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний в п.п.1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у додатку №1 до цього договору, а саме: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладання договорів страхування та договорів забезпечення.

Порядок і умови видачі та погашення кредиту, сторонами було визначено в розділі 2 договору. Зокрема, п.п.2.4-2.6 розділу 2 договору визначено строки погашення кредиту та відсотків, мінімальну суму щомісячних платежів, формулу суми ануїтетних платежів; порядок розрахунку відсотків та черговість виконання зобов`язань.

В розділі 6 договору сторонами погоджено відповідальність за порушення умов договору, зокрема, щодо сплати позичальником в разі порушення умов договору відсотків в подвійному розмірі, від зазначеного в п.1.1 договору, сплати пені та штрафів, їх розміру.

Згідно п.9.2 договору про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року підписанням цього договору позичальник, окрім іншого, підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору; що цей договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; що він володіє всіма документами, що необхідні для оформлення цього договору; що відсутні будь-які перешкоди для виконання цього договору на день його підписання; що позичальник у повному обсязі розуміє всі умови цього договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними.

Таким чином, суд встановлено, що договір про іпотечний кредит №DNKOG0 від 28.12.2007 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов. Сторони погодили наслідки невиконання умов договору, позивач своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за договором і погодився з ними, підтвердив свою згоду виконувати умови договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі.

На момент укладення договору за додатковими роз`ясненнями щодо умов договору позивач не звертався, як і не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору.

В уточненій заяві позивач остаточно просив визнати недійсними нарахування банком станом на дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року заборгованості за тілом кредиту в сумі 179659 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; визнати недійсним застосування реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, починаючи з дати укладання договору. Також позивач просив застосувати наслідки недійсності правочинів та зобов`язати банк скасувати безпідставно нараховану заборгованість за тілом кредиту в сумі 179658 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; нарахувати заборгованість, яка сформувалась за договором від дня його укладання по дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року, з урахуванням всіх кредитних платежів, сплачених третьою особою за період з дати розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року по дату постановлення судового рішення; до розрахунку заборгованості за кредитом застосувати договірну процентну ставку, яка дорівнює 15%, з наданням позивачу відповідного графіку кредитних платежів за новим перерахунком та довідки про стан фактичної заборгованості позивача за тілом кредиту та відсотками.

Вказані позовні вимоги позивач обгрунтовував висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2579 від 03.08.2018 року за результатами судово-економічної експертизи, проведеної в рамках іншої цивільної справи №2-2348/11, яким встановлено застосування банком при розрахунку платежів реальної відсоткової ставки в розмірі 18,71%.

Поряд з цим, суд враховує, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами та реальна відсоткова ставка не є тотожними поняттями.

Умовами п.п.1.1 договору про іпотечний кредит було встановлено відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних, а умовами п.6.2 договору - право банку нараховувати відсотки в подвійному розмірі, від визначеного п.1.1 договору, в разі порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались останнім, у визначених в п.п.1.1,6.2 договору розмірах.

В той час, як реальна річна відсоткова ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту, які включають в себе, як платежі в погашення основного боргу, відсотків, комісій на користь банку, так і інші обумовлені договором платежі - витрати на страхування, на оплату послуг нотаріуса та інш.

В п.1.2 договору зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний в п.п.1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, а також у додатку №1 до цього договору, а саме: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладання договорів страхування та договорів забезпечення.

При цьому, ані позивачем, ані відповідачами та третьою собою суду не надано відповідного додатку №1 до договору та не заявлялось клопотання про його витребування. З огляду на це, суд позбавлений можливості перевірити відповідні доводи та заперечення сторін.

З огляду на це, суд вважає безпідставними та недоведеними доводи позивача щодо неправильності розрахунку банком заборгованості за кредитним договором та визначення розміру платежів не у відповідності із умовами кредитного договору.

Крім того, суд враховує, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними нарахування заборгованості за кредитним договором та застосування реальної відсоткової ставки, з посиланням в обгрунтування правових підстав на положення ст.ст.203,215 ЦК України.

Поряд з цим, ст.203 ЦК України встановлює загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину, а ст.215 ЦК України визначає підстави для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, позивачем вимог про визнання недійсними договору про іпотечний кредит в цілому або окремих його умов не заявлялось, в рамках інших цивільних справ останні недійсними не визнавались, а заявлені вимоги про визнання недійсними дій банку щодо розрахунку заборгованості та застосування реальної відсоткової ставки, що не є правочинами, з підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК України, не грунтуються на законі.

З огляду на це, в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 про визнання недійсними нарахування банком станом на дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року заборгованості за тілом кредиту в сумі 179659 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; визнання недійсним застосування реальної процентної ставки за договором про іпотечний кредит, яка дорівнює 18,71% та фактично застосовується банком при розрахунку сукупної вартості кредиту та щомісячних платежів по кредиту, починаючи з дати укладання договору, слід відмовити, як таких, що не доведені належними доказами та заявлені у не передбачений законом спосіб.

Також позивач в своєму позові посилаючись на норми ст.216 ЦК України просив застосувати наслідки недійсності правочинів та зобов`язати банк скасувати безпідставно нараховану заборгованість за тілом кредиту в сумі 179658 грн. 11 коп., за відсотками в сумі 28950 грн. 72 коп., за пенею в сумі 6902 грн. 38 коп.; нарахувати заборгованість, яка сформувалась за договором від дня його укладання по дату розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року, з урахуванням всіх кредитних платежів, сплачених третьою особою за період з дати розрахунку заборгованості у письмовій вимозі від 24.10.2016 року по дату постановлення судового рішення; до розрахунку заборгованості за кредитом застосувати договірну процентну ставку, яка дорівнює 15%, з наданням позивачу відповідного графіку кредитних платежів за новим перерахунком та довідки про стан фактичної заборгованості позивача за тілом кредиту та відсотками.

Оскільки відповідний договір про іпотечний кредит або його окремі умови недійсними не визнавались та позивачем не доведено, що нарахування платежів з моменту укладення договору та станом на зазначену у письмовій вимозі від 24.10.2016 року дату (01.08.2016 року) проводились не у відповідності до умов кредитного договору, зазначені вище похідні позовні вимоги суд також визнає безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки позивача, відповідно до Закону України «Про захист прав споживача» було звільнено від сплати судового збору та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,16,203,204,215,216,627,638,1054 ЦК України, ст.ст.11,18,22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,223,258,259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Кіровського відділення Дніпропетровського регіонального управління АТ «Приватбанк», Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсним застосування процентної ставки, застосування наслідків недійсності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак