ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6372/20 Справа № 192/1834/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.
суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О
при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду, з уточненою 03 січня 2020 року, заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
Зазначав, що він звернувся до Управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області для оформлення статусу і видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській атомній станції, втім йому було відмовлено, оскільки у військовому квитку, що виданий 14 травня 1983 року Бобруйським комісаріатом Могільовської області, невірно було записано його ім`я замість « ОСОБА_2 » вказано « ОСОБА_3 », яке в подальшому було виправлено на « ОСОБА_4 », замість вірного ОСОБА_2 , така ж сама невідповідність зазначена в довідці Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 №51/1/1705 від 02 листопада 1999 року.
Вказував, що по архівним документам військової частини № НОМЕР_1 встановлено, що в складі військової частини приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_5 , замість вірного ім`я ОСОБА_2 .
Посилаючись на те, що в іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів немає можливості, а його встановлення потрібно заявнику для оформлення статусу і видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській атомній станції, а тому просив суд встановити факт належності довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №51/1/17057 від 02 грудня 1999 року та копії листа з книги алфавітного обліку виданих на ім`я ОСОБА_5 йому - ОСОБА_1
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційні скарзі заявник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, безпідставно залишив його заяву без задоволення, зазначав, що законодавчо передбачено встановлення такого факту. Наголошував, що в іншому порядку встановити його неможливо. Довідка та копія листа з книги алфавітного обліку належать саме йому, що підтверджується матеріалами справи.
Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Встановлено судом і це підтверджується матеріалам справи, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Солонянським РВУМВС України в Дніпропетровській області 18 червня 2004 року, прізвище, ім`я, по батькові заявника українською мовою зазначено, як « ОСОБА_1 », який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Єлізарово, Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с.5,6).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-У1 від 20 листопада 2012 року та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.
З військового квитка серії НОМЕР_3 від 04 травня 1983 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 , в імені маються виправлення на Євгенія, вбачається, що в період з 24 червня по 15 травня 1986 року він виконував державне завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.9-12).
Згідно з довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, виданої Солонянському районному військкомісаріату №51/1/1705 від 02 грудня 1999 року, зазначено, що по архівним документам військової частини №18576 встановлено, що ОСОБА_5 в складі частини приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 24 червня 1986 року по 14 липня 1986 року (а.с.13).
Відповідно до копії витягу невстановленого документу, значиться, що ОСОБА_5 проходив військову службу (а.с.14).
Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації № 1182 від 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 , зазначено, що відповідно до наданих заявником документів неможливо встановити статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС оскільки, у наявних документах встановлено неспівпадання імені з даними паспорта у військовому квитку, у довідці Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, від 02 грудня 1999 року № 51/1/1705 та у копії листа з книги алфавітного обліку в/ч НОМЕР_1 , тому для встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вказано, що заявнику необхідно встановити належність довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, від 02 грудня 1999 року № 51/1/1705 і копії листа з книги алфавітного обліку в/ч НОМЕР_1 (а.с.16).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про встановлення факту належності йому довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №51/1/1705 від 02 грудня 1999 року є безпідставними, оскільки вказана довідка видана Солонянському районному військкомісаріату, а не заявнику і підстав для встановлення факту належності її заявнику немає. Вимоги заявника про встановлення факту належності йому копії листа з книги алфавітного обліку також є безпідставними, оскільки діючим цивільним законодавством не передбачено встановлення факту належності особі копії документу в судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду у зв`язку з наступним.
Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.
Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.
Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Згідно з ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти,які підлягають встановленню,повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
За змістом роз`яснень в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, прізвищем цієї особи, вказаними у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Верховним Судом України в листі від 01 січня 2012 року роз`яснено, що однією з умов, що вказує на належність справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до юрисдикції суду є та обставина, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення з підстав того, що довідка про факт встановлення належності якого ставить питання ОСОБА_1 була видана не йому, а Солонянському районному військкомісаріату, а аркуш з книги також не можливо ідентифікувати та встановити його належність саме заявнику.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.