233 № 233/8887/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 15.10.2019 р. по 15.11.2019 р. в сумі 4360,00 грн, компенсацію за дві невикористані щорічні відпустки за період з 01.09.2017 р. по 15.11.2019 р. в сумі 6853,92 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.11.2019 р. і до винесення судового рішення, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що з 01.09.2017 року вона працювала у ФОП ОСОБА_2 15 листопада 2019 року вона була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте роботодавець не виплатив всі належні їй при звільненні суми, зокрема, заробітну плату в сумі 4360 грн, компенсацію за дві невикористані щорічні відпустки в сумі 6853,92 грн, що є підставою для стягнення з роботодавця середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тривала невиплата заробітної плати призвела до душевних страждань позивача, які полягали у втраті життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а отже винні дії відповідача спричинили їй моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 1500 грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості за грошовою компенсацією за дві невикористані щорічні відпустки за період з 01.09.2017 року по 15.11.2019 року у сумі 6853,92 грн, а також в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 гр. Позовні вимоги в частині стягення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4360 грн не визнав, оскільки на момент звільнення позивача така заборгованість була відсутня, в зв`язку з чим не підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та моральна шкода в розмірі 1000 грн.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому вважає недоведеним факт відсутності заборгованості по заробітній платі в сумі 4360,00 грн, а також вважає, що підлягає сплаті середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.11.2019 р. і до винесення судового рішення, в тому числі у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за дві невикористані щорічні відпустки.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що підтверджується трудовим договором № 4 від 01 вересня 2017 року між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, додатковою угодою № 1 до трудового договору від 01 листопада 2017 року. Вказаним договором передбачено, що він є безстроковим. Розмір заробітної плати дорівнює 3200 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, з графіком 40 годин на тиждень. Пунктом 6 договору передбачена тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання 24 календарних дні.

15 листопада 2019 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що визнається сторонами, та підтверджується копіями заяви ОСОБА_1 про звільнення від 14.11.2019 р., наказу № 8К від 15.11.2019 р.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5) щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер облікової картки застрахованої особи НОМЕР_3 , від ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) її дохід склав у період з вересня по грудень 2017 року 3270,00 грн на місяць, з січня по березень 2018 року 3723,00 грн на місяць, з квітня по червень 2018 року 3750,00 грн на місяць, з липня по вересень 2018 року 3770,00 грн на місяць, з жовтня по грудень 2018 року 3800,00 гр на місяць, з січня по березень 2019 року 4250,00 грн на місяць, з квітня по червень 2019 року 4300,00 грн на місяць, з липня по вересень 2019 року 4330,00 грн на місяць, за жовтень 2019 року 4360,00 грн. та за листопад 2019 року 2283,81 грн.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідачем надано розрахунково-платіжні відомості № 9 за вересень 2019 року, № 10 за жовтень 2019 року, № 11 від 15.11.2019 р. за листопад 2019 року, а також відомості на виплату готівки № 18 від 18.09.2019 року за вересень 2019 року, № 20 від 03.10.2019 року за вересень 2019 року, № 21 від 18.10.2019 року за жовтень 2019 року, № 22 від 04.11.2019 року за жовтень 2019 року, № 23 від 15.11.2019 року за листопад 2019 року, згідно з якими позивач отримувала заробітну плату в повному обсязі, про що свідчать її підписи про одержання належних сум, та на день звільнення заборгованість із заробітної плати була відсутня.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за один місяць в розмірі 4360,00 грн задоволенню не підлягають.

На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки за період з 01.09.2017 року по 15.11.2019 року в розмірі 6853,92 грн.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Сторонами визнається, що за час роботи ОСОБА_1 у відповідача, нею було не використано 2 щорічні відпустки за період з 01.09.2017 року по 15.11.2019 року та грошова компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки складає 6853,92.

Оскільки визнання позову відповідачем в цій частині позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про можливість їх задоволення. А отже, з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 6853 грн 92 коп.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи те, що судом були встановлені обставини щодо невиплати роботодавцем належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 6853,92 грн, та ним не спростована наявність вини у виникненні такої заборгованості, а також, зважаючи на те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4360 грн є необґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування роботодавцем працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 12574,23 грн, виходячи з такого розрахунку.

Згідно з абз. 2-3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 3 п. 3 вказаного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, враховуючи розмір заробітної плати за вересень 2019 року (21 робочих днів) в сумі 4330,00 грн та за жовтень 2019 року (22 робочих днів) в сумі 4360,00 грн, та кількість днів з 16.11.2019 року по 10.04.2020 року, що складає 102 дні, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку відповідає 20613,48 грн ((8690/(21+22))х102), який підлягає зменшенню пропорційно до задоволених вимог позивача в частині стягнення сум, що підлягають виплаті при звільненні, та дорівнює 12574,23 грн.

А отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 308/3238/16, відповідно до якої звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступень вини відповідача, вимоги розумності і справедливості, зважаючи на те, що з робітником протягом тривалого часу не здійснювався розрахунок з грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки, що викликало у нього моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткові зусилля для організації свого життя, а також на те, що відповідач частко визнав позовні вимоги, судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 459,47 грн, розмір якого вирахуваний виходячи з того, що розмір задоволених позовних вимог дорівнює 19928,15 грн, а ціна позову складає 33327,40 грн та відповідає розміру судового збору 768,40 грн.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 279, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 6853 (шести тисяч восьмисот п`ятдесяти трьох) гривень 92 копійок, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2019 року по 10.04.2020 року в розмірі 12574 (дванадцяти тисяч п`ятисот сімдесяти чотирьох) гривень 23 копійок, та у відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 459 (чотирьохсот п`ятдесяти дев`яти) гривень 47 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Вказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя