У х в а л а

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 296/4801/19

провадження № 61-5282 ск 20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» про визнання дій протиправними та зобов`язання встановити лічильник газу,

В с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» про визнання дій неправомірними та зобов`язати встановити за рахунок відповідача у квартирі безкоштовний лічильник газу, з цільовим призначенням - для приготування їжі, а також стягнути грошову компенсацію за відрив від звичайних занять у відповідності до частини другої статті 138 ЦПК України у розмірі 556,40 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірними дії АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» по невстановленню ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуального газового лічильника для приготування їжі.; зобов`язано АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» за свій рахунок здійснити встановлення ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуального газового лічильника для приготування їжі, у строк до 01 січня 2021 року; стягнуто з АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат, що пов`язані з явкою ОСОБА_1 до суду, в розмірі 12,37 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року залишено без змін.

17 березня 2020 року представник АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» - Гончарук О. М., надіслала засобами електронного поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року.

У касаційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» - Гончарук О. М., просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши касаційну скаргу АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є визнання дій відповідача щодо безкоштовного невстановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі неправомірними та зобов`язання відповідача встановити безкоштовно (за його рахунок) індивідуальний лічильник газу для приготування їжі.

Верховний Суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Разом із цим, у касаційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» - Гончарук О. М., зазначає, що касаційна скарга подається з тих підстав, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції при розгляді інших справ із таким же предметом спору, щодо того, що обов`язок відповідача встановити індивідуальний лічильник газу не пов`язаний із наявністю або відсутністю у будинку загальнобудинкового лічильника газу.

Наведені заявником аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій. При цьому, рішення суду в даній справі не має преюдиційного значення для справ з подібним предметом спору, оскільки рішення у інших справах суди ухвалюватимуть у кожній справі індивідуально та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду наданих сторонами доказів та з дотриманням вимог ЦПК України.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки АТ «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «ЖИТОМИРГАЗ» про визнання дій протиправними та зобов`язання встановити лічильник газу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов