Справа № 509/5930/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2019 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом та зазначила, що 05 грудня 2017 року у 08.10 годин третя особа ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Опель Астра», д.р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр.Миру м.Чорноморська Одеської області з боку вул.1-го Травня в напрямку перехрестя з вул.Лазурної, рух через який регулюється світлофорним об`єктом. Скоїв наїзд передньою правою частиною кузову вищевказаного транспортного засобу на праву сторону пішоходу (позивачки), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні пошкодження середньої тяжкості, вина третьої особи у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України доведена, транспортний засіб, яким керувала третя особа був застрахований у відповідача належним чином, про існування страхового випадку відповідач був повідомлений, при цьому у добровільному порядку страхове відшкодування та моральну шкоду не сплатив, а тому позивачка просить стягнути з відповідача страхове відшкодування внаслідок ДТП в розмірі 12 230 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Під час судового розгляду позивачка направила заяву з якої вбачається, що на позовних вимогах наполягає, просить справу розглянути в її відсутність на підставі поданих доказів.

Відповідач позов отримав належним чином, надав відзив з якого видно, що з позовом не погоджується.

Третя особа до суду не з`явився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступного.

Так судом встановлено, що 05 грудня 2017 року в 08.10 годин третя особа ОСОБА_2 будучи водієм, керуючи технічно справним автомобілем «Опель Астра», д.р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Миру м. Чорноморська Одеської області з боку вул.1-го Травня в напрямку перехрестя з вул. Лазурної, рух через який регулюється світлофорним об`єктом. Наблизившись до вказаного перехрестя, водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, діючи з необережності та в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України. Повертаючи ліворуч на проїзну частину вул. Лазурної зі швидкістю приблизно 10-15 км/год., проявляючи злочинну самовпевненість, будучи неуважним, не приділив належної уваги зміні дорожньої обстановки у вигляді пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переходу зліва-направо відносно його напрямку руху в темпі спокійного кроку при включеному зеленому сигналі світлофора для пішоходів та закінчувала перехід проїзної частини, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупинки, не дав дорогу пішоходу, продовжував рух з зазначеною швидкістю, внаслідок чого скоїв наїзд передньою правою частиною кузову автомобіля «Опель Астра» на праву сторону пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрите внутрішньосуглобове пошкодження правого колінного суглобу у вигляді субхондрального пошкодження латерального виростку правої стегнової кістки з частковим пошкодженням медіальної колатеральної зв`язки, пошкодженням власної зв`язки надколінка з запаленням синовіальної оболонки та суглобової сумки колінного суглобу (синовіту та супрапателлярного бурситу), яка в своєму посттравматичному перебігу ускладнилася посттравматичним гонартрозом ІІ ст., які відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія автомобілю «Опель Астра», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п.16.2, п.18.2 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

Вина третьої особи ОСОБА_2 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України доведена та підтверджується вироком Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.03.2019 року. Вирок суду є чинним.

Позивачка в підтвердження розміру матеріальної шкоди надала копії квитанцій та чеків, тощо на загальну суму 12 230 грн. (а.с.7).

Відповідач не погоджується з позовними вимогами у зв`язку з тим, що позивачка не виконала умови ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). З даними запереченнями суд погодиться не може з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Тобто вказаною нормою закону закріплено право позивача (потерпілої, яка має право на отримання відшкодування), а не обов`язок, як зазначено у відзиві, у визначений строк подати страховику заяву про страхове відшкодування.

Позивач ОСОБА_1 не зверталася до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, що стався 05.12.2017 року.

Приписами ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (надалі-Закон № 1961-IV) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 1.3статті 1 Закону України № 1961-IVпотерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно до вимог ст..ст.3,4,5 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.35.1 ст. 35 Закону України № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, судом зазначається, що судовим розглядом беззаперечно встановлений страховий випадок, який стався з вини водія забезпеченого транспортного засобу, при цьому Закон не пов`язує наявність права на отримання відшкодувань при звернені потерпілого тільки до страховика.

Окрім того, факт ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу у судовому засіданні доведено та не оспорюється страховою компанією.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Позивачка на підтвердження матеріальної шкоди надала суду копії квитанцій та інших фінансових документів на загальну суму 12 230 грн.

Відповідач у відзиві не погодився із розміром матеріальної шкоди у сумі 12230 грн., вказавши розмір матеріальної шкоди, з яким погоджується - 5033,64 грн., що становить вартість медичних препаратів, на закупівлю яких було витрачено кошти для лікування потерпілої.

Суд частково погоджується з доводами відповідача в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Суд дослідив надані позивачем квитанції і чеки дійшов висновку, що витрати на лікування складають 9061 грн. 02 коп. є обґрунтованими.

Квитанції про сплату благодійних внесків на загальну суму 200 грн. не є витратами на лікування, тому в цій частини вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Квитанції з терміналу самообслуговування Ощадбанку на суму 128,54 грн. та на суму 57,96 грн. не можливо ідентифікувати за які саме медичні препарати (або інші товари) була проведена оплата, тому в цій частини вимоги позивача не підлягають задоволенню.

В квитанції на суму 700,00 грн. ТОВ "Пост Фінанс" не можливо ідентифікувати графу "призначення платежу" та встановити за які саме медичні препарати (або інші товари) була проведена оплата, тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Фіскальний звітний чек на суму 112,48 грн., який датовано 15.10.2018 роком, тобто через десять місяців після настання ДТП, тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Акт прийому-передачі робіт №9118 від 11.12.2018 року на суму 1900,00 грн. вважається документом первинного обліку та не є розрахунковим документом, тому в цій частини вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

Позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду внаслідок ДТП в розмірі 30 000 грн.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи позивача щодо застосування ст.1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди нічим не підтверджені, оскільки згідно вказаної норми моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так як вини відповідача у порушенні Правил дорожнього руху не має, а тому у заподіянні позивачу моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. відсутні, то відсутні правові підстави для її відшкодування згідно вказаної норми.

Натомість, відповідно до ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У даному випадку 5% страхової виплати складають 9061,02 х 5% = 453,05 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.636,1194 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю, в сумі 9061 грн. 02 коп. та моральну шкоду в сумі 453 грн. 05 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в 30 денний строк з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.