Справа № 2-9990/11
Провадження № 6/761/951/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Архипову І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазарева А.І. (надалі по тексту - державний виконавець ) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 . Своє подання державний виконавець обґрунтовує тим, що на виконанні у Шевченківському РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №54001522 з примусового виконання виконавчого листа №2-99990/11, виданого 20.05.2014р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 949 228,08 грн. Оскільки, рішення суду боржником в добровільному порядку не виконано, заходи щодо виявлення майна боржника виявились безрезультатними, тому заявник вважає, що є достатні підстави для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.

А тому, державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених виконавчим листом №2-99990/11, виданим 20.05.2014р. Шевченківським районним судом м. Києва.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; причини неявки суду не сповістив.

Суд, дослідивши матеріали, якими державний виконавець обґрунтовує подання, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду подання і вирішення його по суті, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.441 ЦПК України визначено, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань ( ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну").

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов`язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 травня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-9990/1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 949 228,08 грн.

24 травня 2017 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норка Є. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-99990/11, виданого 20 травня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 949 228,08 грн.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець вчиняв виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду. Проте, рішення суду виконано не було, а тому, він вважає, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань та звернувся до суду з вищезазначеним поданням.

13 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревою А.І. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у відповідних банківських установах.

06 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачає можливість тимчасової відмови громадянину України у видачі паспорту та виїзді за кордон у разі якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Не дивлячись на те, що "Судова практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" Верховним Судом України була датована 01 лютого 2013 року, а Цивільний процесуальний кодекс України станом на 2019 рік зазнав суттєвих змін, однак, суд вважає на можливе при вирішенні справ про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України враховувати позиції, викладені Верховним Судом України щодо вказаного питання, оскільки діюча редакція ст. 441 ЦПК України також прямо передбачає право суду постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за невиконаним ним судовим рішенням, якщо він "ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням".

Статтею 76 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися;

2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати;

3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

З урахуванням вищевикладеного, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та у Законі України "Про виконавче провадження", з об`єктивної сторони означає, що це такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно Закону України "Про виконавче провадження", сторони можуть реалізовувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

З метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Проте належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язань, а саме: не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державного виконавця про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо, державним виконавцем суду не надано.

Крім того, як вбачається із копій документів виконавчого провадження №54001522, долучених державним виконавцем Лазаревою А.І. до подання, боржник ОСОБА_1 жодного документа по вказаному виконавчому провадженню не отримував; з матеріалами виконавчого провадження ні він особисто, ні через можливих представників не ознайомлювався; жодних заяв чи клопотань від його імені до державного виконавця матеріали виконавчого провадження не містять.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, прийшов до висновку, що вищезазначені обставини у їх сукупності не свідчать про свідоме ухилення з боку боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення, а тому, подання державного виконавця є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.18, 19, 76 ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст.3, 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", ст.ст.352-355, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 03 серпня 2020 року.

Суддя: