Справа № 415/901/20
Провадження № 2/415/735/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та оформлення документів для виїзд за кордон за межі України та перетин лінії розмежування без згоди батька, третя особа: служба у справах дітей Лисичанської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та оформлення документів для виїзд за кордон за межі України та перетин лінії розмежування без згоди батька, третя особа: служба у справах дітей Лисичанської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з відповідачем, ОСОБА_2 , вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені, але шлюб не розірвано, проживають окремо.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які залишилися проживати з позивачем і знаходяться на її утриманні, аліменти відповідач не сплачує, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, зв`язок з ними не підтримує.

Позивач із доньками є мешканцями міста Алчевську Луганської області, що на даний час є непідконтрольною територією України. Позивач із доньками залишити зону ООС не можуть, оскільки відсутня згода батька на перетин пунктів пропуску, кордону та блок постів з дитиною, але відповідач ухиляється від спілкування з позивачем та з дітьми і не дає згоди на виїзд з доньками на підконтрольну територію України для оформлення документів для виїзду за кордон, посилаючись на те, що це йому не потрібно. На даний час з відповідачем зв`язок було втрачено.

Діти навчаються в 9-Б класі ДБОУ ЛНР «Алчевської інформаційно-технічної гімназії».

Відповідач ОСОБА_2 з 2014 року, жодного разу не прибував до школи, в якій навчаються доньки, батьківські збори не відвідував, успіхами у навчанні та поведінкою дітей не цікавився, участі у житті класу і школи не брав. До 2015 року відповідач іноді спілкувався з доньками по телефону. Позивач має постійне місце роботи, працює в ДБДОУ ЛНР №2 «Мрія» на посаді вчителя - логопеда. Позивач має змогу забезпечити належний рівень розвитку дітей, розширити їх світогляд і культурний розвиток, надати змогу подорожувати,отримати нові враження і знання.

На теперішній час звернутися до відповідача телефоном чи в будь якій іншій формі з проханням надати дозвіл на виїзд за межі України з доньками з метою туризму та відпочинку, позивач не має змоги, оскільки їй не відоме місце проживання ОСОБА_2 . Так як поїздки будуть здійснюватися з метою оздоровлення та відпочинку дітей на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися.

Відповідач досить тривалий час зовсім не приймає участі у вихованні, матеріальному забезпеченні, розвитку та житті дітей. Позивач вважає, що стосунки, які склалися між нею та відповідачем жодним чином не повинні впливати на розвиток та формування дітей.

Влітку у дітей розпочнуться канікули, позивач має змогу та бажання дітей , відвідати родичів - для цього необхідно виїхати за межі непідконтрольної території України а саме з м. Алчевська Луганської області, перетинати пункти пропуску, блокпости, за межі території України разом з неповнолітніми дітьми, однак відповідач під час попереднього спілкування у 2015 році не надав дозволу на виїзд дитини за кордон та не виходить на зв`язок. Свою відмову він мотивував у 2015 році небажанням виїжджати на підконтрольну українській владі територію до нотаріальної контори, щоб належним чином оформити дозвіл.

Тому просила надати дозвіл дітям - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО та Операції об`єднаних сил на території Луганської та Донецької області, а саме:

до смт. Станиця-Луганська Луганської області з 15 березня 2020 року по 30 травня 2020 року, для оформлення документів для виїзд за кордон за межі України донькам;

на територію Польщі до міста Варшави та міста Гдиня з 01 серпня 2020 року по 01 вересня 2020 року;

на підконтрольну територію України щоб відвідати родичів - своїх батьків, тіток, дідуся та бабусю, а саме:

в м. Рубіжне та м. Сєвєрдонецьк, з 15 червня 2020 року по 17 червня 2020 року;

в м.Київ з 17 червня 2020 року по 20 червня 2020 року;

у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітніх доньок, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на строк до досягнення дітьми 16-го віку.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Алчевськ Луганської області, громадянки України, дозвіл на виготовлення паспорту(та інших дозвільних та проїзних документів) для виїзду за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Алчевськ Луганської області, громадянина України.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

04.03.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/901/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі.

18.03.2020 року позивачем надано письмове клопотання, в якому просить суд розглядати справу за її відсутністю.

08.04.2020 року представником третьої особи надано письмове клопотання, в якому просить суд розглядати справу за відсутності їх представника.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована порушенням прав та законних інтересів дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позов до суду не надходило.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Лисичанської міської ради, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надала суду письмове клопотання, у якому просила справу розглядати без участі їх представника, вирішення справи провести з урахуванням інтересів дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 09.08.2003 року, виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09.03.2003 року одружились, про що зроблено відповідний актовий запис №458. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.2004, виданого Алчевським міським відділом реєстрації актів цивільного стануЛуганської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №786. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.11.2004, виданого Алчевським міським відділом реєстрації актів цивільного стануЛуганської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №785. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» від 12 червня 2015 року № 415ог в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Разом з тим, суд вважає, що надані позивачем письмові докази у виді довідці про склад сім`ї, довідкам та характеристиці виданим ДБДОУ ЛНР «Мрія», не можуть бути прийняти судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки вони видані установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, що створена, обрана чи призначена у порядку, не передбаченому законом, а, отже, будь-які видані такими установами документи є недійсними та такими, що не створюють жодних правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Отже, з вищенаведеного вбачається, що судом України незаконність та недійсність письмових доказів виданих на тимчасово окупованій території Луганської області (т. зв. «ЛНР») не може бути застосовна лише до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, в усіх інших випадках, зокрема і при розгляді даної заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, судом встановлюється незаконність та недійсність таких доказів, у зв`язку з чим вони не можуть бути прийняті як належні та допустимі.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно з п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

У Постанові від 04.07.2018 у справі №712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц (№6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон суд враховує, що діти перебувають на вихованні та утриманні матері, яка має можливість забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, тому надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Проте, Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 також наголосила, що дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Таким чином, оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає, що виїзд неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон України та до зони АТО буде здійснений в інтересах дітей, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з корекцією часового проміжку можливості виїзду дитини за кордон без згоди її батька із зазначенням конкретної країни-прямування.

За таких обставин, слід надати дозвіл дітям - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на одноразовий виїзд за кордон без дозволу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО та Операції об`єднаних сил на території Луганської та Донецької області, а саме:

до смт. Станиця-Луганська Луганської області з 15 березня 2020 року по 30 травня 2020 року, для оформлення документів для виїзд за кордон за межі України донькам;

на територію Польщі до міста Варшави та міста Гдиня з 01 серпня 2020 року по 01 вересня 2020 року;

на підконтрольну територію України щоб відвідати родичів - своїх батьків, тіток, дідуся та бабусю, а саме:

в м. Рубіжне та м. Сєвєрдонецьк, з 15 червня 2020 року по 17 червня 2020 року;

в м. Київ з 17 червня 2020 року по 20 червня 2020 року;

у супроводі їх матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із наданням дозволу на оформлення дозвільних та проїзних документів, в решті - відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та оформлення документів для виїзд за кордон за межі України та перетин лінії розмежування без згоди батька, третя особа: служба у справах дітей Лисичанської міської ради, задовольнити частково.

Надати дозвіл дітям - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за межі України, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО та Операції об`єднаних сил на території Луганської та Донецької області, а саме:

до смт. Станиця-Луганська Луганської області з 15 березня 2020 року по 30 травня 2020 року, для оформлення документів для виїзд за кордон за межі України донькам;

на територію Польщі до міста Варшави та міста Гдиня з 01 серпня 2020 року по 01 вересня 2020 року;

на підконтрольну територію України щоб відвідати родичів - своїх батьків, тіток, дідуся та бабусю, а саме:

в м. Рубіжне та м. Сєвєрдонецьк, з 15 червня 2020 року по 17 червня 2020 року;

в м. Київ з 17 червня 2020 року по 20 червня 2020 року;

у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітніх доньок, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Алчевськ Луганської області, громадянки України, дозвіл на виготовлення паспорту (та інших дозвільних та проїзних документів) для виїзду за межі України неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Алчевськ Луганської області, громадянина України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Третя особа: Служба у справах дітей Лисичанської міської ради, місце знаходження: вул.Сєвєродонецька, 62, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100 Україна, .

СУДДЯ Ю. О. КАЛМИКОВА