РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

за участю учасників справи:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судового засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , який проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Повідомленням від 12.03.2018 року № 482/02-14 державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної контори повідомив йому, що заповіт від імені ОСОБА_5 складено не на його користь. На день смерті батька позивач мав статус непрацездатної особи - пенсіонера за віком, у зв`язку з чим подав до третьої Запорізької державної нотаріальної контори документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири після смерті батька, оскільки позивач не надав документи до нотаріальної контори, які підтверджують право власності на квартиру спадкодавцеві. Надати вказані документи нотаріусу позивач не мав можливості у зв`язку з тим, що вказані документи знаходились у відповідача, а останній відмовився надати вказані документи.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 в порядку ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 18).

30.01.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині з 1/4 на 1/16, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом, відшкодування витрат на поховання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ще за життя батько в 1986 році купив для відповідача ОСОБА_1 невелику хатинку з земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , який розібрали та збудували новий будинок. На будівництва нового будинку він та батько допомагали відповідачу як грошима, так і роботою по вказаному будинку.

Також посилаються, що його брат - відповідач у справі не підтримував з батьком зв`язків за його життя, не зважаючи на те, що останній мав потребу в цьому.

На протязі останніх років життя батько страждав тяжкими хворобами, не міг самостійно себе забезпечити, потребував сторонньої допомоги та піклування, що було зумовлено його похилим віком та тяжкими хворобами.

Відповідач усвідомлював свій обов`язок, що батько потребує допомоги, але не підтримував з батьком ніяких стосунків взагалі.

В свою чергу позивач за зустрічним позовом піклувався про батька та утримував його.

Характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, тривала відсутність спілкування між ними, на думку позивача за зустрічним позовом, дає підстави для зменшення розміру обов`язкової частки відповідача за зустрічним позовом у спадщині.

Також позивач ОСОБА_3 посилався на те, що він за власний рахунок здійснив поховання батька, у зв`язку з чим поніс витрати у розмірі 22780 грн., тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 половину понесених ним витрат на поховання у розмірі 11390 грн.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року прийнято до розгляду зустрічний позов (т. 1 а.с. 111).

Ухвалою суду від 26.04.2019 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про відшкодування витрат на поховання залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 151).

Ухвалою суду від 14.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі (т. 1 а.с. 242-243).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечували просили відмовити у його задоволенні повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 ,який проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 36-37).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його сини - сторони у справі: позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 7, 34).

Відповідно до заповіту від 04.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Капшуровою Ю.В. зареєстрованим в реєстрі за № 3-2055, ОСОБА_5 на випадок його смерті заповів належну йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 166).

На момент смерті ОСОБА_5 , позивач за первісним позовом ОСОБА_1 мав статус непрацездатної особи - пенсіонера за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням від 28.03.2014 року № , відтак мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до копії спадкової справи № 63/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 12.03.2018 року ОСОБА_3 звернувся до третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 04.12.1996 року державним нотаріусом сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Капшуровою Ю.В. зареєстрованим в реєстрі за № 3-2055 (т. 1 а.с. 162).

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 06.04.2018 року до третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 167).

Окрім того, 04.09.2018 року ОСОБА_1 до третьої Запорізької державної нотаріальної контори подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст. 1241 ЦК України (т. 1 а.с. 176).

Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що не надані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, зокрема не надано документ, що підтверджує право власності на квартиру (т. 1 а.с. 5).

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

В силу ст. 1241 ЦК України ОСОБА_1 , незалежно від змісту заповіту від 04.12.1996 року, має спадкувати половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто останній має право спадкувати 1/4 частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5 .

В роз`ясненнях, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Вказане підтверджується також роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Як встановлено судом державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори Штепі В.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням останнім документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірну квартиру, тому право власності вказаного спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавцю ОСОБА_5 належало право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка у спадщині) в порядку ст. 1241 ЦК України.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, №7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини… Суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

Судом було встановлено, що нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Також в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом наполягав на зменшенні розміру обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 посилаючись, що за життя батьків останні купили ОСОБА_1 будинок, та між ним та братом була домовленість, що після смерті батьків спірна квартира залишиться йому.

Також ОСОБА_3 посилається на те, що останні роки свого життя їх батько ОСОБА_5 потребував сторонньої допомоги та піклування в силу свого віку та стану здоров`я, проте ОСОБА_3 ухилявся від надання такої допомоги.

Вважає, що наявні підстави для зменшенні розміру обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 .

Перевіряючи доводи ОСОБА_3 щодо наявності підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 , суд дослідив надані позивачем за зустрічним позовом копії медичних документів спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яких вбачається, що останній спостерігався за місцем свого проживання з 1992 року з діагнозом: „Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. СН ІІ-А, ФК ІІІ. Церебральний атеросклероз ІІІ ст., Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.". Згідно медичної документації з 2017 року ОСОБА_5 спостерігався сімейним лікарем вдома в зв`язку з погіршенням стану - посилилась слабкість, задишка, з`явились набряки на нижніх кінцівках, запаморочення. Протягом останніх двох місяців життя хворий потребував сторонньої допомоги (т. 1 а.с. 46).

Крім того, суд допитав свідків зі сторони позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з пояснень яких випливає, що за життя спадкодавця ОСОБА_5 про нього дбав лише його син ОСОБА_3 , в свою чергу ОСОБА_1 ніякої участі у піклуванні про батька не приймав.

Крім того, суд допитав свідків зі сторони відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з пояснень яких випливає, що за життя спадкодавця ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та його родичі намагались відвідувати спадкодавця, проте замки у його квартирі були замінені, тому потрапити в квартиру можна було лише за присутності його сина ОСОБА_3 . На прохання спадкодавця ОСОБА_5 . ОСОБА_1 возив останнього до родичів у м. Пологи Запорізької області.

Проаналізувавши показання допитаних свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що всі отримані покази як кожне окремо так і в сукупності не дають суду передбачених законом підстав для зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця ОСОБА_1 у спадщині.

Зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця у спадщині - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не доведено наявності сукупності обставин, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцеві, крім того на підставі показань свідків та пояснень сторін спору встановлено, що спадкодавець отримував достатню допомогу від свого сина ОСОБА_3 , на користь якого було складено заповіт, та який був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем (т. 1 а.с. 42), доказів того, що спадкодавець потребував допомоги від ОСОБА_1 , суду не надано, а життя будь яких вимог до сина ОСОБА_1 не пред`являв. Також з показань свідків та пояснень сторін спору встановлено, що до відповідача за зустрічним позовом з проханням про допомогу по догляду за ОСОБА_5 ніхто з родичів не звертався.

Із твердженнями позивача за зустрічним позовом, що відповідач свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги своєму батькові, який перебував в безпорадному стані, суд не може погодитись, оскільки твердження позивача про ухилення відповідача надавати допомогу не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Можливість та необхідності надавати матеріальну допомогу під час хвороби батька відповідачем ОСОБА_1 , позивачем за зустрічним позовом не доведено. З пояснень позивача можна зробити висновок про те, що ОСОБА_5 отримував пенсію та позивач ОСОБА_3 допомагав йому по господарству та опікувався про нього, оскільки разом з останнім проживав.

Отже, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не довів наявність правових підстав для зменшення розміру обов`язкової частки спадкоємця ОСОБА_1 у спадщині, порушення його прав шляхом прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_5 у вигляді обов`язкової частки, з урахуванням того, що заповіт є внутрішнім волевиявленням спадкодавця ОСОБА_5 , який вважав за необхідне розпорядитися за життя належним йому майном, відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Також з матеріалів спадкової справи встановлено, що у передбачений законом строк ОСОБА_3 12.03.2018 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 .

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , ОСОБА_3 нотаріусом не відмовлено, про що свідчать матеріали спадкової справи.

Враховуючи, що станом на дату розгляду спору, ОСОБА_3 , як спадкоємцем за заповітом, надано державному нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, що свідчить про відсутність перешкод для оформлення останнім права на спадщину у позасудовому порядку, суд виходить з відсутності підстав для застосування обраного позивачем способу захисту, зокрема про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом у судовому порядку.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд з`ясував, що позивач за зустрічним позовом має змогу отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі, неможливість отримання ОСОБА_3 свідоцтва про права на спадщину на час розгляду спору, не пов`язана ні з втратою правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, ні з оспорюванням відповідачем його права на отримання у порядку спадкування за заповітом спадщини, оскільки відповідач за зустрічним позовом не оспорює право ОСОБА_3 на спадщину за заповітом, а тому відсутні визначені законом підстави для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, свідчить про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому доказування має бути спрямоване на з`ясування фактів, якими обґрунтовувалися заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи, та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Узагальнюючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 .

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України при задоволенні позову ОСОБА_1 при вищевикладених обставинах, з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн. ( т. 1 а.с. 1, 16).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка у спадщині).

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.10.2020 року.

Суддя Ю.В. Геєць