КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/7196/17 головуючий у І інстанції: Борець Є.О.
провадження 22-ц/824/4945/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Гуля В.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Сетам» та ОСОБА_1 на рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, державного підприємства «СЕТАМ» та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка Оксана Сергіївна та публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акту державного виконавця про реалізацію квартири та свідоцтва про право власності на цей об`єкт нерухомого майна та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні цим об`єктом нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої діє її матір ОСОБА_4 , звернулись з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 10 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту, за яким АКІБ «УкрСиббанк» надав кредит в розмірі 69000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалась до 10 грудня 2017 року повернути кредит.

В той же день ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки, за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2013 року зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» був стягнутий борг за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 103798 дол. США 98 центів, що становив 829 665 грн. 26 коп.

20 липня 2017 року були проведені електронні торги, в результаті яких переміг ОСОБА_1 та придбав квартиру АДРЕСА_1 .

4 серпня 2017 року, головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Письок Ю.В. склав акт про реалізацію предмета іпотеки.

19 серпня 2017 року приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка вказувала, що на час проведення електронних торгів у її власності не було іншого нерухомого житлового майна. Тому квартира АДРЕСА_1 була єдиним місцем постійного проживання позивача. Загальна площа цього об`єкта нерухомого майна становить лише 49,9 кв.м. та не перевищує 140 кв.м., а тому вважає, що продаж спірної квартири на електронних торгах був проведений всупереч заборони, передбаченої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, в квартирі було зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , яка є малолітньою дитиною. Водночас, орган опіки та піклування Бориспільської міської ради не давав дозвіл на реалізацію вказаного об`єкту нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що продаж спірної квартири на електронних торгах був проведений з істотним порушенням ч.3 ст.18 Закону «Про охорону дитинства».

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якої діє її матір ОСОБА_4 , просили суд визнати недійсним протокол проведення електронних торгів №273107 від 20 липня 2017 року, визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки, складений 4 серпня 2017 року головним державним виконавцем Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Письком Ю.В., а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 19 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. та зареєстроване в реєстрі за №2481.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 також пред`явив позов та посилався на те, що на електронних торгах він придбав квартиру АДРЕСА_1 . Однак в цьому об`єкті нерухомого майна зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 та його дочки ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 вселитись в придбану ним квартиру та проживати в ній.

ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_4 та його дочку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у користуванні цим об`єктом нерухомого майна.

Рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, а у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та ДП «СЕТАМ»звернулись із апеляційними скаргами, які обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 вказує, що квартира, яка була продана на електронних торгах, на час вчинення виконавчих дій не використовувалась як місце постійного проживання позивача, а тому будь-яких законодавчих заборон щодо примусового стягнення спірного нерухомого житлового майна не існувало.

Зауважує, що права та інтереси малолітньої ОСОБА_3 не було порушено відчуженням квартири, що належала її бабусі, оскільки вона має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків.

Вважає, що факт реєстрації дитини у переданій в іпотеку квартиру без дозволу іпотекодержателя не має юридичного значення.

Крім того, зазначає, що порушення допущені державним виконавцем при проведенні виконавчих дій, які не стосуються прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Представник ДП «СЕТАМ», крім вищевказаного зауважує, що жодних порушень правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результати торгів, а також порушення законних прав позивачів у результаті проведення спірних торгів не встановлено, а відтак вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що рішення місцевого суду є законним і обґрунтованим.

Зауважує, що спірна квартира є місцем її постійного проживання та крім того в ній зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_3 .

У судове засідання з`явились ОСОБА_1 , його представники: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 .

Інші учасники попри неодноразові повідомлення не з`явились.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із ОСОБА_2 , представник якої з`явився в судове засідання.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана справа не знаходить свого вирішення більше трьох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін які не з`явились.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що реалізація спірної квартири на електронних торгах була проведена всупереч заборони, передбаченої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та з істотним порушенням вимог Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому свідоцтво про право власності на квартиру за ОСОБА_1 є недійсним, а відтак і його вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0(а.с.22-26 т.2), за яким АКІБ «УкрСиббанк» надав кредит в розмірі 69 000 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язалась щомісячно до 10 грудня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 13,90% річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань ОСОБА_2 зобов`язалась додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В той же день ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки №72248 (а.с.27 т.2), за яким з метою забезпечення належного виконання вказаних грошових зобов`язань вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 січня 2013 року (а.с.27 т.1) зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» був стягнутий борг за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 103 798 доларів США 98 центів, що становив 829665 гривень 26 копійок, та витрати на оплату судового збору в розмірі 3219 гривень.

15 квітня 2013 року Бориспільський міськрайонний суд видав виконавчий лист №2/359/254/2013, №1005/10815/2012 (а.с.39 т.1).

Постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 22 травня 2013 року (а.с.37 т.1) було відкрито виконавче провадження №38087159 з виконання виконавчого листа №2/359/254/2013, №1005/10815/2012, виданого 15 квітня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 103 798 дол. США 98 центів, що становив 829 665 грн. 26 коп.

20 липня 2017 року були проведені електронні торги, в результаті яких переміг ОСОБА_1 та придбав квартиру АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копіями протоколу проведення електронних торгів №273107 від 20 липня 2017 року (а.с.62-63, 151-153 т.1).

4 серпня 2017 року головний державний виконавець Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Письок Ю.В. склав акт про реалізацію предмета іпотеки (а.с.64, 155 т.1).

19 серпня 2017 року приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.156 т.1).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення та заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2013 року скасовано.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2019 року Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, (який діяв на час проведення повторних торгів)

(далі - Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Вищезазначений висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року (справа № 201/18443/17).

Оскільки позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, а обґрунтовує свої вимоги діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, відсутні правові підстави для визнання електронних торгів недійсними.

Місцевий суд на вищезазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, щодо визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів.

Крім того, рішення суду у виконання якого було звернено примусове стягнення на спірну квартиру на момент проведення торгів було чинним, а тому посилання на ту обставину, що вказане рішення було скасоване 17 жовтня 2017 року, як на підставу для визнання електронних торгів недійсними є помилковим.

Апеляційний суд зазначає, що висновки місцевого суду про продаж квартири АДРЕСА_1 на електронних торгах з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковими з огляду на наступне.

ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в серпні 2007 року(т.1 а.с.34-35), а кредитний договір між нею та Банком був укладений 10 грудня 2007 року, а відтак спірна квартира придбавалась не за кредитні кошти, що у відповідності до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключає дію мораторію на примусове стягнення на майно в даному випадку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відчужила житловий будинок по АДРЕСА_2 та житловий будино АДРЕСА_3 , зокрема будинок по АДРЕСА_2 позивачка відчужила безоплатно у відповідності до договору дарування на користь ОСОБА_9 - чоловіка своєї доньки.

Місцевий суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 в позовній заяві вказувала, що була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_2 , безоплатно відчуженому на користь ОСОБА_9 на момент продажу на торгах спірної квартири, та проживала там постійно з 2010 року по вересень 2017 року.

Таким чином висновки місцевого суду, що реалізація на торгах спірної квартира була проведена всупереч заборони, передбаченої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковими, оскільки мораторій не розповсюджується на вказані правовідносини, враховуючи, що квартира була придбана не за кредитні кошти та позичальник не використовував його як місце постійного проживання.

Колегія суддів зауважує, що помилковими є висновки місцевого суду, щодо обов`язку звернення виконавця до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради за дозволом на примусову реалізацію спірної квартири з огляду на те, що в ній зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 , яка є малолітньою дитиною з огляду на те, що квартира належала бабі малолітньої дитини та відповідно дитина має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності до позиції Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року (справа №1612/2343/12) можливо сформувати узагальнений висновок, що оскільки позивач є бабою, а не матір`ю малолітньої дитини, яка проживає як член сім`ї власника, дитина мала право лише на проживання у спірній квартирі до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №1612/2343/12) визначено висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Таким чином, доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що факт реєстрації дитини у переданій в іпотеку квартирі після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя не може бути перешкодою для державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду - заслуговують на увагу.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої дії ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частин першої та третьої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 2 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку чи квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З аналізу вказаних норм слідує, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою і поряд з ним мають право користування цією квартирою члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір, поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється і право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до роз`яснень, висловлених Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справи № 569/4373/16 від 21 серпня 2019 року, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Встановлено, що новим власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 втратила право власності на вищевказану квартиру, а відтак і право членів колишнього власника на користування цією квартирою припинено.

Таким чином наявні підстави для визнання ОСОБА_9 та його дочки ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_1 має право власності на дану квартиру, однак фактично позбавленийможливості користуватись нею у зв`язку із створенням перешкод з боку ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 має у власності житловий будинок, малолітня ОСОБА_10 має право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому таке втручання у право на житло є пропорційним меті, а саме захисту прав власника житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір не повно дослідив обставини справи, та прийшов до помилкового висновку.

Оскільки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ДП «Сетам» та ОСОБА_1 підлягають задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої дії ОСОБА_9 та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином підлягає відшкодуванню судовий збір понесений ДП «Сетам» та ОСОБА_1 - 4800 грн. кожним.

У свою чергу ОСОБА_3 , в інтересах якої дії ОСОБА_9 , звільнена від сплати судового збору, тому половину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Сетам» та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні цим об`єктом нерухомого майна - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його дочку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 її власнику - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

В задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, державного підприємства «СЕТАМ» та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бориспільської міської ради, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка Оксана Сергіївна та публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акту державного виконавця про реалізацію квартири та свідоцтва про право власності на цей об`єкт нерухомого майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір на користь Державного підприємства «Сетам»() в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста)грн. та на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в розмірі 2400(дві тисячі чотириста) грн.

Компенсувати за рахунок держави сплачений судовий збір в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Державному підприємству «Сетам» () - 2400 (дві тисячі чотириста) грн. та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: