Справа №443/2158/18
Провадження №2/443/646/20
РІШЕННЯ

іменем України

15 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

при секретарі Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок - А-1, загальною площею 97,4 кв.м., господарські споруди: сарай - Б, сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, згідно довідки Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 26.10.2018 року за №2071, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - ОСОБА_2 . У вказаному вище будинку також проживала мати позивачки ОСОБА_3 , яка була в цьому житлі зареєстрована та сама позивачка, однак без реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер голова колгоспного двору, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 12 червня 2008 року (актовий запис за № 29), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла член колгоспного двору, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 березня 2018 року, виданим виконкомом Бережницької сільської Жидачівського району Львівської області (актовий запис за № 8). ОСОБА_2 все належне йому майно заповіт ОСОБА_1 , про що свідчить заповіт складений Стрийським засвідчений 06.07.2005 року секретарем Бережницької сільської (зареєстрований в реєстрі за № 99). Оскільки вказане вище спадкове майно (житловий будинок) належало до суспільної групи "колгоспний двір", а членами двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тому частки є рівними та складають по 1/3 відповідно. Відтак, після смерті батька відкрилася спадщина на обов`язкову частку ОСОБА_3 з частки майна її чоловіка, яку мала б прийняти його дружина - мати позивачки ОСОБА_3 , однак вона не прийняла її. ОСОБА_3 відмовилася від належної їй обов`язкової частки в спадковому майні чоловіка та частки, що належала їй як члену колгоспного двору на користь позивачки, про що склала відповідну заяву від 25 грудня 2009 року, засвідчену секретарем Бережницької сільської ради (зареєстрована в реєстрі за № 86).

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №639 від 18 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 20 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначення до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі.

Представник відповідача Бережницької сільської ради Г.Кухта у підготовче судове засідання не з`явився, 30.09.2020 року подав клопотання про визнання позову та проведення розгляду справи без його участі.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25 квітня 1990 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів (а.с.11), довідкою Бережницької сільської ради №1185 від 26.09.2018 року (а.с.10).

ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав у с. Заболотівці до дня смерті. Разом із ним за вказаної вище адресою була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу Бережницької сільської ради від 26.09.2018 р. №1186 (а.с.9) з погосподарської книги с. Заболотівці, у житловому будинку в АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року були зареєстровані і проживали: голова двору - ОСОБА_2 ; дружина - ОСОБА_3 ; дочка - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 12 червня 2008 року, актовий запис за № 29 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 березня 2018 року, виданим виконкомом Бережницької сільської Жидачівського району Львівської області, актовий запис за № 8 (а.с. 8).

ОСОБА_2 все належне йому майно заповів ОСОБА_1 , про що свідчить заповіт, засвідчений 06.07.2005 року секретарем Бережницької сільської, зареєстрований в реєстрі за № 99 (а.с. 13).

ОСОБА_3 відмовилася від належної їй обов`язкової частки в спадковому майні чоловіка та частки, що належала їй як члену колгоспного двору на користь дочки ОСОБА_1 , що підтверджується зайвою від 25 грудня 2009 року, засвідчену секретарем Бережницької сільської ради (зареєстрована в реєстрі за № 86 (а.с.15).

04.10.2018 року ОСОБА_1 зверталася до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 видано і зареєстровано за колгоспним двором.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусеком В.В. від 04.10.2018 року (а.с.14) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва, з огляду на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

Відтак, позивачка змушена звертатися до суду за захистом своїх майнових прав на спадкове майно.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна житлового будинку - А-1, загальною площею 97,4 кв.м., господарські споруди: сарай - Б, сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, згідно довідки Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 26.10.2018 року за №2071, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнав, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок - А-1, загальною площею 97,4 кв.м, господарські споруди: сарай - Б, сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, згідно довідки Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 26.10.2018 року за №2071, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2020 року

Суддя С.І Сливк