Справа № 525/1562/19
Провадження №2/525/147/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2020 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 до Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З уточненого позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.12.2008 року, виданого Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області померла ОСОБА_3 . На момент смерті вона була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , за даною адресою проживала сама. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину , виданого Великобагачанською державною нотаріальною конторою 22.12.1998 року, реєстраційний №2418 та земельних ділянок площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність ОСОБА_3 відповідно до протоколу 8 сесії 23 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 13.03.1997 року, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку померла виготовити не встигла.

Після померлої ОСОБА_3 у Великобагачанській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 162/2009, спадщину після неї за законом прийняла донька- ОСОБА_4 , яка є донькою померлої та являється спадкоємцем першої черги, що підтверджується з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.08.1968 року, виданим Іскрівською сільською радою Чутівського району Полтавської області. Заяв від інших спадкоємців та претензій від кредиторів не надходило. Вказує, що прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 позивачка змінила після укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим міським палацом шлюбів м. Полтава.

Як зазначає в доводах позовної заяви позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 , після смерті своєї матері ОСОБА_3 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , таким чином відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України до неї перейшло право власності на земельну ділянку розміром 0,12 га на якій розміщені житловий будинок та господарські споруди.

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в АДРЕСА_2 , 4 Великобагачанського району Полтавської області після смерті її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою №02-31/619 від 19.09.2019 року виконуючого обов`язки державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в АДРЕСА_2 , 4 Великобагачанського району Полтавської області після смерті її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, що спадкується. На даний час право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 оформила відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку на сьогодні неможливо отримати, оскільки спадкодавець померла, тому вона змушена звернутися до суду з позовом, у якому просить визнати, що на момент смерті на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка була передана їй у приватну власність згідно до протоколу 8 сесії 23 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 10.12.1999 року, що знаходиться в АДРЕСА_3 та визнати за нею, ОСОБА_4 як за спадкоємицею за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.а.с.28-33).

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 05.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 представником якої є ОСОБА_2 до Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування залишено без руху та копію ухвали направлено позивачу, для відому (а.с.24).

Уточнена позовна заява з відповідними додатками надійшла на адресу суду 03.01.2020 року та приєднана до матеріалів справи.

Ухвалою Великобагачанського районного суду від 03.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 і підготовче засідання призначено на 18.02.2020 року (а.с.37). Також, цією ухвалою суду витребувано у Великобагачанській державній нотаріальній конторі відомості про те, хто прийняв спадщину (відмовився від прийняття спадщини) та про наявність/відсутність заповіту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнім місцем проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області та чи надходили претензії кредиторів.

29.01.2020 року до початку проведення підготовчого засідання від Гоголівської селищної ради надійшла заява про те, що дана селищна рада не заперечує проти задоволення прозову і просить розгляд справи провести без участі представників сільської ради (а.с.50).

18.02.2020 року засобами електронного зв`язку від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання у відсутність позивача та його представника, вказав також, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.55).

18.02.2020 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 25.03.2020 року. Відповідно до даної ухвали необхідно витребувати у Великобагачанській державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію спадкової справи заведеної під №162/2009 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнім місцем проживання якої було с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області та чи надходили претензії кредиторів (а.с.56).

До початку проведення судового засідання 26.02.2020 року від Гоголівської селищної ради надійшла заява про те, що дана селищна рада не заперечує проти задоволення прозову і просить розгляд справи провести без участі представників сільської ради (а.с.65).

До початку проведення судового засідання засобами електронного зв`язку від представника позивача - адвоката Смірнова С.І. надійшла заява про проведення підготовчого засідання у відсутність позивача та його представника, вказав також, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.76).

В зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити розгляд справи, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши та оголосивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що уточнений позов ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 до Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкуванняпідлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до архівного витягу з протоколу 8 сесії 23 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 10 грудня 1999 року вбачається, що ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,12 га для обслуговування житлового будинку та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 (а.с.7).

З листа Відділу у Великобагачанському районі ГУДГК у Полтавській області від 09.10.2019 року №1415/102-19 вбачається, що інформація про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 09.10.2019 року, яка передавалася рішенням 8 сесії 23 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 10 грудня 1999 року у приватну власність ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,25 га становить 8536,29 грн. (а.с.8).

Домоволодіння по АДРЕСА_1 складається в цілому відповідно до технічного паспорта на житловий будинок з: житлового будинку (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), сараю (літ. - В), сажа (літ. - Г), погрібника з погребом (літ. - Д,д), колодязя № 1, огорожі №2, огорожі № 3 (а.с.а.с.9-12).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області № 02-23/849 від 29.08.2019 року вбачається, що в зв`язку з впорядкуванням нумерації будинків по Устивицькій сільській раді домоволодіння за АДРЕСА_4 , яке належить на праві власності померлій ОСОБА_3 присвоєно адресу АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Устивицької сільської ради від 12.02.2016 року № 6 про перейменування вулиць вбачається, що перейменувати в селі Устивиця на території Устивицької сільської ради 11 вулиць та 17 провулків, серед списку яких видно, що АДРЕСА_1 (а.с.14).

Постановою від 19.09.2019 року в.о. державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки в розмірі 0,12 га для обслуговування житлового будинку та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.15).

З копії паспорту громадянки України НОМЕР_4 від 20.01.1998 року вбачається, що цей паспорт виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Іскрівка Чутівського району Полтавської області, яка зареєстрована в АДРЕСА_5 (а.с.а.с.16-17).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.08.1968 року, виданого Іскрівською сільською радою Чутівського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Іскрівка Чутівського району Полтавської області, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис за №10 від 24.08.1968 року (а.с.33).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 06.08.1988 року вбачається, що ОСОБА_8 , 1964 р.н. та ОСОБА_7 , 1968 р.н. зареєстрували шлюб 06.08.1988 року, про що міським палацом шлюбів м. Полтава складено відповідний запис за №1711. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: його ОСОБА_6 , її ОСОБА_6 (а.с.34).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.35).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №02-24/1143 від 17.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_3 на ІНФОРМАЦІЯ_3 року за вказаною адресою інші особи, крім померлої, не проживали та не зареєстровані (а.с.36).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З повідомлення в.о. державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. вбачається, що у нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 під № 162/2009. Спадщину після неї за законом прийняла дочка ОСОБА_1 . Заяви від інших спадкоємців та претензії від кредиторів не надходили. 21.08.2009 року на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.а.с.51-54).

З повідомлення в.о. державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець М.В. вбачається, що у нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 під № 162/2009. Подана заява про прийняття спадщини згідно закону від ОСОБА_1 . Заяви від інших спадкоємців, що претендують на спадщину або відмовляються від неї до нотаріальної контори не надходили. 21.08.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок (а.с.а.с.68-70).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном закріплено у ст.317 ЦК України, а ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України і означає, що право власності є недоторканним і власник може бути позбавлений, або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановленим законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.1 постанови відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Серед підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України передбачених ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є прийняття спадщини та виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України.

Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно (на спадкову земельну ділянку) з мотивів, які викладені у постанові відповідного нотаріуса, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, а також не заперечення відповідачем заявленого позову, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 до Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в межах заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.15,16,328,392,1216-1218,1220,1261,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст.4,11,12,13,76-80,81,83,89,206,247,259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 до Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка була передана їй у приватну власність згідно до протоколу 8 сесії 23 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 10.12.1999 року, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

В порядку спадкування як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 ; представник позивача ОСОБА_2 , місцезнаходження АДРЕСА_6 ; відповідач Устивицька сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, місце знаходження с. Устивиця, вул. Шевченка, 4 Великобагачанського району Полтавської області, ідентифікаційний код в .

Повний текст рішення складений 04.04.2020 року.

Суддя В.В.Хоролець