Справа № 316/1181/20
Провадження № 2/316/589/20
"16" жовтня 2020 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Куценка М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Рябухи О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодар, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарської міської ради, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що працював у Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ») з 14.08.2014 року по 29.04.2019 рік, та його було звільнено з підприємства у зв`язку з переведенням до іншого підприємства. Але КП «ПКВ» не було проведено остаточного розрахунку з позивачем в день його звільнення та не було виплачено усіх сум, що належать позивачу, а саме заробітної плати у розмірі 5169,76 грн.. Оскільки відповідач КП «ПКВ» не сплатив позивачу при звільненні належну йому заробітну плату, позивач зазначає на те, що має право на стягнення з КП «ПКВ» середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути вказану заборгованість з КП «ПКВ», а Енергодарську міську раду Запорізької області зобов`язати профінансувати кошти КП «ПКВ» для здійснення розрахунків з позивачем, оскільки Енергодарська міська рада Запорізької області є власником КП «ПКВ», а тому на думку позивача зобов`язана забезпечити стабільну роботу комунальних підприємств, в тому числі КП «ПКВ», та при необхідності виділяти кошти на погашення боргу по заробітній платі працівникам комунальних підприємств.
Ухвалою суду від 16.04.2020 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивач усунув недоліки позовної заяви та ухвалою суду від 28.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
Ухвалою суду від 15.07.2020 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, про що надав письмову заяву, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.33).
Відповідач Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, причини неявки не повідомив, до суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти про невручення повістки адресату через відсутність адресата (а.с.38,41), відзиву на позов, а також будь-яких інших заяв або клопотань КП «ПКВ» до суду не надавав.
Відповідач Енергодарська міська рада Запорізької області, причини неявки не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджуєьбся повідомленням про вручення (а.с.39).
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи, те що відповідачі не з`явилися у судове засідання та причини неявки не повідомили, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, в даному випадку ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В даному випадку судом здійснюється заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності» з 14 серпня 2014 року по 29 квітня 2019 рік. Згідно наказу №268-к від 26.04.2019 року його було звільнено з підприємства, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням за його згодою (а.с.6).
Відповідачем КП «ПКВ» не було проведено остаточних розрахунків з позивачем при звільненні.
Згідно з довідкою №155 від 18.03.2020 року, борг КП «ПКВ» по заробітній платі перед позивачем складає 5169,76 грн. (а.с.6).
Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.
Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Позивачу до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не виплачена, а відповідач - КП «ПКВ», заперечень щодо суми заборгованості не надав, натомість сума заборгованості підтверджена відповідною довідкою, наданою Підприємством позивачу.
Отже з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 5169,76 грн., без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів.
Нездійснення відповідачем - КП «ПКВ» розрахунку з позивачем при його звільненні, надає право останньому вимагати стягнення з Підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У відповідності до вимог статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Позивачем наданий розрахунок, який судом не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу при ухваленні рішення, виходячи з наступного.
Так, відповідно до розрахунку середньоденна заробітна плата позивача складає - 289,10 грн. без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів, проте позивач кладе в основу розрахунку середньої зарплати за затримку розрахунку саме середньоденний заробіток з виключенням сум відрахування на податки, що є не вірним, оскільки згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати саме у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.
Крім того, позивач, розраховуючи середню зарплатню за затримку виплати при звільненні, множив середньоденний заробіток на кількість календарних днів затримки, але відповідно до Порядку нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку, середній заробіток обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів, а не календарних як зазначив позивач. Таким чином період затримки становить з 30.04.2019 року (наступний день після звільнення позивача) по 14.04.2020 рік (день звернення позивача з позовом до суду), та складає 242 робочих дні.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача - Енергодарську міську раду профінансувати кошти КП «ПКВ» для розрахунку з позивачем, суд приходить до наступного висновку.
Відповідач Комунальне Підприємство «Підприємство комунальної власності» за своєю суттю є комунальним унітарним підприємством.
Відповідно до частин 1-3 статті 78 Господарського Кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
Таким чином, КП «ПКВ» є окремою юридичною особою та відповідно самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Позивач перебував у трудових відносинах саме з КП «ПКВ», а не з Енергодарською міською радою, яка має повноваження, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування» та виконує владні функції, що характеризуються наданням управлінських послуг вказаному Підприємству та справлянням на нього владного впливу в рамках публічно-правових відносин, сприяє задоволенню потреб даного Підприємства для належного функціонування.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином вимога про зобов`язання Енергодарської міської ради профінансувати кошти КП «ПКВ» для розрахунку з позивачем, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах Закону та задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків.
Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Таким чином з відповідача КП «ПКВ» на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн..
Також, оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача КП «ПКВ», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..
Керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, ст.ст.47, 116,117, 233 КЗпП України, ст..ст.76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарської міської ради, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко