печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар Шевченко Т.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

третя особа 1: Кабінет Міністрів України

третя особа 2: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Гайдаєнка Т.В. про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати праці,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла заява представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Гайдаєнка Т.В. про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця», треті особи Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати праці, а саме повернення стягнутої суми у розмірі 835 449 грн. 50 коп.

Заява мотивована тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2017 та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 1 061 861,85 грн. На підставі платіжної вимоги № від 01.08.2017 з АТ «Укрзалізниця» проведено примусове списання коштів 01.08.2017 згідно з виконавчим листом у сумі 1 062 430,47 грн.

Проте, постановою Верховного Суду від 01.04.2020 рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2017 в цій частині залишено без змін (остаточна сума стягнення 53 071,20 грн.). При цьому рішення Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2017 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінено та стягнуто з AT «Укрзалізниця» 53 071,00 грн. Також залишено без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2017 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 в частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги (стягнуто 56 862,00 грн.) та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 в частині позовних вимог про стягнення компенсації за найм житла (стягнуто 63 408,15 грн.). Таким, чином, сума, яка би підлягала стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 за постановою Верховного Суду від 01.04.2020 складає 226 412,35 грн. (53 071,20 грн. + 53 071,00 грн. + 56 862,00 грн. + 63 408,15 грн. = 226 412,35 грн.). Таким чином, Верховний Суд, задовольнив позовні вимоги в меншому розмірі на 835 449,50 грн., які просив стягнути з позивача на користь відповідача

Представник відповідача зазначає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 23.01.2017 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017, які були скасовані судом касаційної інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, ґрунтувалися саме на неправдивих відомостях позивача. Зокрема у заяві (клопотанні) про збільшення розміру позовних вимог та пояснення їх правової сутності від 07.12.2016, а також у апеляційній скарзі від 02.02.2017 позивачем повідомлено наступні неправдиві відомості:

- його місячний оклад складає 413 460,00 грн. за фактично відпрацьований час, який насправді не був встановлено зазначений оклад;

- при прийнятті на роботу йому була запропонована заробітна плата (місячний посадовий оклад) в розмірі 413 460,00 грн., без урахування премій, матеріальних винагород;

- єдиним легітимним рішенням, яким йому встановлено умови оплати праці, в тому числі розмір місячного посадового окладу 413 460,00 грн., є рішення наглядової ради відповідача, закріплене в протоколі № 1 від 08.04.2016 та додатку щодо умов контрактів з членами правління;

- під час прийняття рішення наглядової ради відповідача закріплене в протоколі № 1 від 08.04.2016 та додатку щодо умов контрактів з членами правління, йому було встановлено місячний посадовий оклад і прийнято рішення щодо укладення з ним трудового контракту та його підписання уповноваженою особою.

Повідомлені позивачем дані, на думку представника відповідача, не відповідають дійсності, оскільки на підставі наказу в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» від 28.12.2015 позивач приступив до виконання обов`язків члена правління ПАТ «Укрзалізниця» з 29.12.2015 до укладення контракту в установленому порядку. Відповідно до витягу з протоколу правління ПАТ «Укрзалізниця» від 26.11.2015 № 6, який діяв на момент виникнення трудових правовідносин між сторонами, розмір заробітної плати члена правління визначається згідно з контрактом, а до підписання у встановленому порядку контракту з головою правління та контрактів з членами правління ПАТ «Укрзалізниця» встановлено розмір оплати голові правління на рівні 11 163,00 грн., члену правління - 9 477,00 грн. Однак контракт між ПАТ «Укрзалізниця» та позивачем укладено так і не було. Натомість наказом АТ «Укрзалізниця» від 07.06.2016 № 1164/ос, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2016 № 349 «Про зміну складу правління публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», позивача виведено зі складу правління, припинивши при цьому його повноваження як члена правління відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, що є підставою припинення трудових правовідносин.

Тому, представник відповідача вважає, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.06.2017 у справі № 757/43285/16-ц було обґрунтоване на завідомо неправдивих відомостях позивача, що призвело до неправомірного стягнення коштів, у зв`язку з чим подано заяву про поворот виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав заяву та додатково надав письмові пояснення, відповідно до яких при вирішення питання про поворот виконання рішення суду слід звернути увагу на правову природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який входить до задоволеної та стягнутої суми позовних вимог за позовною заявою. Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою працівнику, а не заробітною платою працівника та не входить до її складу та/або не відноситься до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, у зв`язку з чим стягнення середнього заробітку не підпадає під випадки, у яких поворот виконання не допускається. Враховуючи корпоративний характер правовідносин, стягнуті на користь позивача суми у справі № 757/43285/16-ц не є заробітною платою чи іншими виплатами, що випливають з трудових правовідносин, у розумінні норми ч. 2 ст. 445 ЦПК України, у зв`язку з чим представник відповідача просив суд допустити поворот виконання рішення суду.

Представник третьої особи Кабінету Міністрів України Євглевська О.В. підтримала заяву представника відповідача про необхідність здійснення повороту виконання рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про поворот виконання рішення суду, надавши письмові заперечення. Зазначив, що АТ «Укрзалізниця» просить суд допустити поворот виконання рішення суду в сумі 835 449,50 грн. у справі про стягнення заробітної плати та інших виплат, що випливають з трудових відносин, що не допускається згідно із законом. Факт наявності трудових відносин між сторонами було встановлено судами першої, апеляційної та касаційної інстанції. Посилання представника відповідача, що рішення суду першої та апеляційної інстанції ґрунтувались на неправдивих відомостях позивача, не відповідають дійсності, оскільки такі факти не були встановлені судами першої, або апеляційної, або касаційної інстанції у вказаній справі № 757/43285/16-ц. Жодне з прийнятих та частково скасованих рішень судів першої, апеляційної не ґрунтуються на підроблених документах або завідомо не правдивих відомостях позивача. Крім того, постановою Верховного Суду від 01.04.2020 не встановлено повідомлених позивачем неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документів, тому.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув заяву у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи № 757/43285/16-ц, заяви про поворот виконання судового рішення у справі та додані під час розгляду заяви пояснення та заперечення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року з урахуванням ухвали від 24 лютого 2017 року стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 53 071 грн. 20 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 81 502 грн. 20 коп., вихідну допомогу у розмірі 56 862 грн., що разом складає 191 435 грн. 40 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також судовий збір у розмірі 568 грн. 62 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 1 273 грн. 54 коп. (т. 1 а.с. 243, 245-248, т. 2 а.с. 17).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі змінено та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 860 089 грн. 50 коп.; в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації витрат на житло скасовано та стягнуто компенсацію за найм житла у розмірі 63 408 грн. 15 коп. (т. 2 а.с. 145-155).

Постановою Верховного Суду від 1 квітня 2020 року (т. 3 а.с. 122-133):

- рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги залишено без змін.

- рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року в цій частині залишено без змін.

- рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінено та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на ОСОБА_1 53 071 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку.

- рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення компенсації за найм житла залишено без змін.

Відповідно до платіжної вимоги № від 01.08.2017 з АТ «Укрзалізниця» проведено примусове списання коштів 01.08.2017 згідно з виконавчим листом Печерського районного суду міста Києва від 17.07.2017 № 757/43285/16-ц у сумі 1 062 430,47 грн., у зв`язку з чим виконавче провадження закінчене (т. 1 а.с. 142-150).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

Згідно з ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною другою статті 445 ЦПК України, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі ст. 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалено те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору (власне трудові), а також відносини з приводу встановлення умов праці на підприємствах, навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян. Трудові правовідносини це правовідносини, що виникають на підставі укладення трудового договору між працівником і роботодавцем, за яким працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену договором, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець у свою чергу зобов`язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи й передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що поворот виконання має певні обмеження, зокрема що випливають із трудових відносин.

Оскільки правовідносини, що склались між сторонами випливають з трудового законодавства, а постановою Верховного Суду від 1.04.2020 року не встановлено повідомлених позивачем неправдивих відомостей або поданих ним підроблених документів, то з урахуванням суті спору, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для повороту його виконання.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відноситься до компенсаційних витрат та не належить до трудових правовідносин, оскільки стягнення середнього заробітку регулюється положеннями ст. 117 КЗпП України, а тому такі правовідносини є трудовими.

Також суд відхиляє і доводи представника відповідача, що відносини, які склались між сторонами є корпоративними, у зв`язку з чим обмеження, встановлені ч. 2 ст. 445 ЦПК України та ст. 239 КЗпП України не застосовуються при повороті виконання рішення суду, оскільки правова природа правовідносин, які склались між сторонами, є трудовими - стягнення вихідної допомоги, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 445, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Гайдаєнка Т.В. про поворот виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати праці - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя О.В.Батрин