Єдиний унікальний номер: 223/240/20
Провадження номер: 2/223/185/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вугледара, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2007 року з позивача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно і до повноліття дитини. З того часу стягнення аліментів здійснювалось з заробітної плати ОСОБА_1 , який мав постійне місце роботи і відповідно постійний дохід, але з червня 2019 року утримання аліментів припинилось, оскільки він не отримував заробітної плати або інших доходів, на даний час не має постійного місця роботи. Органи державної виконавчої служби, керуючись положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, за відсутності інформації про доходи боржника, провів нарахування заборгованості зі сплати аліментів виходячи з середнього заробітку працівника у місті Вугледар. Згідно з розрахунком державного виконавця розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів за період з 01 вересня 2019 року по 01 березня 2020 року складає 18221,00 гривень. ОСОБА_1 з 22 липня 2019 року до 22 липня 2020 року знаходився у Республіці Польща, де не отримував дозволу на постійну роботу, а його дохід носив тимчасовий та непостійний характер. Таким чином, починаючи з червня 2019 року у позивача, як платника аліментів, змінилося матеріальне становище, а подальше нарахування аліментів у частці від щомісячного доходу, при його відсутності, призведе до наростання заборгованості по аліментам. Позивач не відмовляється від свого обов`язку з належного утримання дитини, але при існуючому матеріальному становищі ОСОБА_1 складно утримувати і дитину, і себе. Окрім того, позивач має надавати допомогу своєму батькові, який має онкологічне захворювання. Тому, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2007 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - 1109,00 гривень - щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повідомлення дати та часу слухання справи (а.с. 44). Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно з яким позивач зазначає, що відповідачка у своєму відзиві на позов допускає помилку у предметі судового спору, оскільки позивач не просить суд зменшити розмір аліментів. Таке помилкове визначення предмету спору міститься і в обґрунтуванні заперечень відповідача. За рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2007 року з ОСОБА_1 червня 2019 року утримання аліментів за рішенням на користь ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмір 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), стягнення проводилось зі заробітної плати позивача, який мав постійні місце роботи та дохід. Однак, з червня 2019 року утримання аліментів припинилось, оскільки ОСОБА_1 не отримував заробітної плати або інших доходів та не має на теперішній час постійного місця роботи, у зв`язку з чим орган державної виконавчої служби провів нарахування заборгованості зі сплати аліментів виходячи із середнього заробітку працівника у місті Вугледар, а не з реальної заробітної плати. Враховуючи відсутність джерела постійного доходу встановлення аліментів у твердій грошовій сумі, поза наявності у позивача постійного заробітку, захистить передусім права дитини на гарантований розмір матеріальної допомоги від батька. Окрім того, позивач просив суд розглянути справу за наявними доказами та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 45-47).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала (а.с. 48).

Від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким о остання зазначає, що заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки позов є безпідставним, необґрунтованим, не підкріплений належними доказами, і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору. Позивач не зважаючи на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2007 року щодо сплати аліментів, навмисно його не виконує, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина у розмірі 20884,00 гривень. На даний час дитина мешкає разом з відповідачкою, перебуває на повному її утриманні та потребує великих матеріальних витрат на утримання, виховання та розвиток. Позивач зовсім не приймає участі у вихованні дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей. ОСОБА_1 є працездатною особою, доводів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату лементів на утримання неповнолітньої дитини суду не подав. Як вбачається з матеріалів справи позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою, його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів є задовільним. Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 фактично не сказав обставини, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, та не надав доказів про погіршення його матеріального стану, не довів, що його матеріальний або сімейний стан змінився настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина в розмірі, визначеному рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2007 року, що могло б бути підставою для зменшенням розміру аліментів або зміни способу їх стягнення. Тому, відповідачка просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 28-29).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 липня 2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: мати - ОСОБА_2 ; батько - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23 серпня 2013 року, старший державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа №2-574, виданого 23 березня 2007 року Вугледарським міським судом Донецької області, щодо стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позиваючи з 12 березня 2007 року і до повноліття дитини, стягнення звернено на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Окрім того, постановлено проводити щомісячне утримання із заробітної плати, пенсії, стипендії, що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, у розмірі 50% до погашення заборгованості, яка станом на 23 серпня 2013 року складала 25805,37 гривень (а.с. 14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №17.24-23 від 11.06.2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 станом на 01 червня 2020 року становить 20884,00 гривень (а.с. 30).

Згідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 22 липня 2019 року по 06 березня 2020 року перебував на території Республіки Польща (а.с. 8).

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за Формою ОК-5, ОСОБА_1 з липня 2019 року не отримує доходу (а.с. 11-13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 жовтня 1984 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 , з яким позивач спільно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний-Вугледар» №4 від 13 березня 2020 року (а.с. 15, 16).

Відповідно до довідки від 11 березня 2020 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Лікувально-профілактична установа Центральна міська лікарня Вугледарської міської ради», батько позивача ОСОБА_4 перебуває на обліку у лікаря онколога з приводу захворювання прямої кишки та потребує подальшого лікування (а.с. 17).

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

З огляду на вищевикладене, всебічна, повна, об`єктивна та безпосередня оцінка, як сукупності наданих до суду доказів та документів, так і кожного доказу окремо, не надають можливості встановити, що з часу ухвалення 23 березня 2007 року Вугледарським міським судом Донецької області рішенням щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), змінились сімейний стан, стан здоров`я, життєві обставин та/або матеріальне становище позивача, які б могли слугувати підставою для зміни порядку та способу стягнення аліментів на утримання дитини.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він має надавати допомогу своєму хворому батькові, однак суд критично ставить до даного посилання, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження того, що його батько ОСОБА_4 є непрацездатною особою, перебуває на утриманні позивача та потребує від останнього матеріальної допомоги, а перебування ОСОБА_4 на обліку у лікаря онколога та потреба у подальшому лікуванні не свідчать про непрацездатність останнього та відсутність у нього можливості отримувати власний дохід.

Більш того, суд вважає необхідним відзначити, що ОСОБА_1 будучи працездатною особою, не маючи порушень здоров`я та інших утриманців, окрім неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має можливість працевлаштуватись та отримувати регулярний дохід, а тому відсутність у останнього на даний час постійного місця роботи не може слугувати підставою для зміни порядку та способу стягнення аліментів на утримання дитини.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, приймаючи до уваги, обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, з метою забезпечення прав дитини, діючи у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про зміну порядку та способу стягнення аліментів не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 180-183, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 258 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.