Дата документу 06.10.2020 Справа № 336/6876/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6876/19 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/2625/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мотор Січ» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 20 серпня 1999 року він влаштувався на завод «Мотор Січ» на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду, 06 грудня 2007 року був призначений на посаду заступника начальника цеху № 16 по технічній частині, де працював до 21 жовтня 2019 року.

17 жовтня 2019 року ПАТ «Мотор Січ» винесено наказ № 3649/к, котрим відповідно до акту від 17 жовтня 2019 року та витягу з протоколу засідання профкому № 18 від 17 жовтня 2019 року, його - заступника начальника по технічній частині цеху № 16 звільнено у зв`язку зі скороченням штату та неможливістю працевлаштування з його згоди на іншу роботу з 21 жовтня 2019 року згідно п.1 ст.40 КЗпП.

Підставою до вищевказаного наказу став наказ ПАТ «Мотор Січ» № 220 від 08 серпня 2019 року про реорганізацію, яким було ліквідовано два цехи: ремонтно-механічний цех № 16 та ремонтно-монтажний цех № 28, та, на їх базі, утворено один монтажний механічний цех № 28 зі штатним розкладом на 338 одиниць.

Позивач наказ ПАТ «Мотор Січ» від 17 жовтня 2019 року № 3649/к о/с про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України вважає протиправним, прийнятим з грубим порушенням норм діючого законодавства. Так, ОСОБА_1 зазначає, що під час звільнення йому були запропоновані не всі вільні посади, а лише нерівнозначні - нижчі від тієї, яку він займав раніше. При цьому, в утвореному підрозділі - монтажному механічному цеху № 28 на час попередження про звільнення позивача існували вакантними рівнозначні посади: заступник начальника цеху по виробництву - 2 одиниці та заступник начальника цеху по технічній частині - 1 одиниця. Також не проводився конкурс для з`ясування того, хто з кандидатів на зазначені вище посади, має більш високу кваліфікацію та досягнення у своїй діяльності, ніж позивач, така оцінка не проводилась перед його звільненням.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Мотор Січ» № 3649/к від 17 жовтня 2019 року в частині його звільнення, як заступника начальника цеху № 16 по технічній частині, за п.1 ст.40 КЗпП (у зв`язку із скороченням штатів); поновити його на посаді заступника начальника цеху № 16 по технічній частині; стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2019 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, оскільки ПАТ «Мотор Січ» виконало передбачений частиною третьою статті 49-2 цього Кодексу обов`язок із працевлаштування працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, зокрема перед звільненням ОСОБА_1 пропонувалися всі наявні на підприємстві вакантні посади, від яких він відмовився. Крім того, на звільнення позивача надано згоду профспілкового комітету підприємства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на його незаконність, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що 17 жовтня 2019 року було складено акт, про те, що йому запропоновано вакантні посади: старшого майстру по ремонту - Цех № 40, старший майстер ділянки - цех № 49, старший майстер ділянки станків с ПУ - цех № 50 , начальник виробничо-диспетчерського бюро - № 18, від яких ОСОБА_1 відмовився та був звільнений в цей же день. Проте, скаржник зазначає, що йому були запропоновані посади не в утвореному підрозділі, а в інших цехах, і не в день, коли йому повідомили про звільнення, тобто не одночасно з повідомленням про звільнення, а після двомісячного терміну. Крім того, у зв`язку з реорганізацією було скорочено посади цеху № 16 в кількості 236 штатних одиниць, та утворено новий цех з кількістю 250 штатних одиниць. При цьому, новий штатний розпис відповідачем не надано, жодної посади з утвореного цеху не запропоновано.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «Мотор Січ» зазначає, що ПАТ «Мотор Січ» під звільнення ОСОБА_1 повністю виконало вимоги діючого законодавства, зокрема, позивачу були запропоновані посади, які були вакантними, відповідачем було отримано у Профспілковому комітеті згоду на звільнення ОСОБА_1 . Просять рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2020 року залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з 20 серпня 1999 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Мотор Січ». 06 грудня 2007 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника цеху № 16 по технічній частині, де він працював до 21 жовтня 2019 року (а.с.11-12).

Наказом № 3649/к від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 - заступника начальника цеху по технічній частині цеху № 16 звільнено з 21 жовтня 2019 року на підставі п.1 ст.40 КЗоТ України у зв`язку із скороченням чисельності персоналу та неможливістю працевлаштувати з його згоди на іншу роботу (а.с. 10).

Підставою до вищевказаного наказу став наказ ПАТ «Мотор Січ» № 220 від 08 серпня 2019 року про реорганізацію, яким ремонтно-механічний цех № 16 було ліквідовано, а ремонтно-механічний цех № 28 ліквідовано, та створеного на його базі монтажно-механічний цех № 28 в кількості 250 штатних одиниць (а.с. 27).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається запровадження в 2019 році на АТ «Мотор Січ» змін в організації виробництва і праці та прийнято рішення про скорочення чисельності персоналу (а.с.27).

З протоколу № 510 від 21 серпня 2019 року засідання комісії цеха № 16 по структурній реорганізації, визначення скорочення штатних одиниць та працівників, які підлягають вивільненню вбачається, що посаду заступника начальника цеху № 16 по технічній частині було скорочено, а заступника начальника цеху № 16 по технічній частині ОСОБА_1 вивільнено (а.с. 28, 34).

Отже, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 увійшов у перелік працівників, які підлягали скороченню.

З акту від 17 жовтня 2019 року вбачається, що у зв`язку зі скороченням чисельності у відповідності до наказу ПАТ «Мотор Січ» № 220 від 08 серпня 2019 року працівнику підрозділу цех № 16 ОСОБА_1 , було запропоновано інші посади: цех № 40 - старший майстер по ремонту (уч. РЕМПРІ); цех № 49 - старший майстер дільниці прецезіон. деталей; цех № 50 - старший майстер дільниці станків з ПУ; цех № 18 - начальник виробничо-диспетчерського бюро цеху, від яких ОСОБА_1 відмовився (а.с. 54).

Звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України проведено у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкруцтва або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення йому пропонувались усі вакантні посади, що були на підприємстві і відповідали його кваліфікації, та від яких позивач відмовився, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

При звільненні позивача роботодавцем також дотримано вимоги статті 43 КЗпП України щодо отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Установивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вакантні посади йому запропоновувались не одночасно з повідомленням про звільнення, тобто не в день повідомлення про звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки звільнення працівника за пунктом 1 статі 40 КЗпП України вважається таким, що проведено з дотриманням норм трудового законодавства, зокрема, у тому разі, коли працівникові було запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві у період строку попередження, і які існували на день звільнення працівника.

Отже, законодавством не передбачено обов`язок пропонувати працівникові вільні посади лише на день попередження про звільнення, оскільки, навпаки, з метою забезпечення права громадян на працю, роботодавцю встановлено обов`язок пропонувати вакантні посади за весь період з моменту попередження про звільнення до звільнення працівника.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що йому було запропоновано не всі вакантні посади, зокрема, оскільки у новоутвореному підрозділі - монтажному механічному цеху № 28 були вакантними рівнозначні посади: заступник начальника цеху по виробництву - 2 одиниці, та заступник начальника цеху по технічній частині - 1 одиниця, не підтверджені жодними доказами. Разом з тим, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності інших, ніж було запропоновано ОСОБА_1 вакантних посад, відповідних клопотаннь про витребування таких відомостей позивачем також не заявлялось.

Крім того, слід звернути увагу, що акт, яким ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади, підписаний останнім без жодних зауважень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: