Дата документу 06.04.2020 Справа № 332/3961/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/3961/19 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження №22ц/807/1138/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що між нею та відповідачем шлюбні відносини припинено у жовтні 2004 року. Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2004 року було встановлено розмір аліментів і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина 100 грн. щомісячно.

В подальшому, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2006 року розмір аліментів, які стягувались з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було збільшено до 150 грн.

Також, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року, розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на утримання дитини збільшено до 500 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 зазначала, що з дня набрання чинності рішення, розмір мінімальної заробітної плати, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років збільшився, відбулось стрімке зростання цін на товари та послуги. Наведене позбавляє її можливості самостійно належним чином утримувати сина, а ОСОБА_2 є працездатною особою, без суттєвих вад здоров`я.

Вказувала, що ОСОБА_2 за відсутності офіційних доходів здійснює економічну активну діяльність в неофіційний спосіб, підтвердженням чого є роздруківка з єдиного реєстру виконавчих проваджень, за змістом якого відповідач був стороною виконавчого провадження зі стягнення адміністративного штрафу. Крім цього, та обставина, що протокол співробітниками Патрульної поліції України було складено у м. Бориспіль Київської області, що на думку позивача, підтверджує спроможність ОСОБА_2 подорожувати. Крім того, наявність у відповідача постійного доходу підтверджується тим, що останній виконує свої зобов`язання перед фінансовими установами.

На підставі викладеного, враховуючи цілковиту спроможність відповідача здійснювати виплати у розміру достатньому для задоволення потреб дитини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у мінімально рекомендованому розмірі на одну дитину, а саме у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років), але не менше гарантованого розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до досягнення щомісяця і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Допустити негайне виконання щодо аліментного періодичного платежу за один місяць.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року, та прийняти нову постанову про задоволення її позовних вимог.

В обґрунтування доводів своєї скарги, ОСОБА_1 зазначає, що підставою для подання позову були динамічні зміни у спеціальному законодавстві для встановлення нового правовідношення - право на встановлення якого виникло з 28 серпня 2018 року (набуття чинності Законом України №2475- VIII від 03.07.2018). Необхідність для звернення до суду була обумовлена тим, що відповідач умисно ухиляється від виконання покладених законодавцем відповідних, імперативно закріплених обов`язків, що підтверджується його неявкою до суду та відсутністю власної правової позиції у справі.

В апеляційній скарзі також міститься посилання на правову позицію Верховного Суду у постанову від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво19), в якій зазначено, що тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Скаржниця зазначає, що логічна конструкція заявленої вимоги ґрунтувалась на тому, що перша частина останньої (визначена новелою) у приписах ч. 2 ст. 182 СК України, та яка була направлена на встановлення для відповідача нового зобов`язального правовідношення яке підлягає стягненню - повинна доводитись, і була по суті доведена непрямим доказом - спроможністю відповідача здійснювати подорожі на транспортному засобі на далекі відстані від м. Запоріжжя, що не спростовано останнім.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 лютого 2020 року (а.с. 37), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року № 632580/17.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Так, вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, що 26 жовтня 2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 5).

Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 вбачається, що 23 серпня 2017 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив ім`я на ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року (справа № 335/3166/14-ц) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2006 року до 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення сином повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що з дня набрання законної сили вищезазначеного рішення від 08 липня 2014 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років збільшився, відбулося стрімке зростання цін на товари та послуги, у зв`язку із чим розмір присуджених аліментів повинен бути збільшений.

Так, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 у позовній заяві не наводились як на підставу для задоволення її вимог обставини покращення матеріального стану відповідача, або погіршення її матеріального стану, що могло б слугувати підставою для збільшення розміру аліментів у контексті ст. 192 СК України.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, вірно суд першої інстанції зазначив, що у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Таким чином, встановивши, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог та зміни розміру аліментів, позивач вказала зміну норми закону про розмір аліментів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів також зазначає, що у постанові Верховного Суду звернуто увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на власному тлумаченні вищенаведених норм законодавства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 квітня 2020року.

Головуючий:

Судді: