Справа № 315/1158/19
Провадження № 2/323/160/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2020 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Гуцал О.П.,
за участі: секретаря судового засідання: Закладної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 16.01.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 26.08.2019 року має заборгованість у розмірі 57656,78 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

03.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки він останній раз вносив кошти на погашення кредиту 27.04.2016 року.

23.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно до якого представник позивача вказує, що кредитний договір між сторонами був укладений шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком Умов та Тарифів, підтвердженням чого є підписана відповідачем заява про отримання кредиту. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності зазначено, що згідно до заяви про приєднання до Умов та Правил від 08.08.2019 року строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, був збільшений до 15 років. Відповідачу надавалася кредитна картка, строк дії якої до 04.2016 року, тому представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущений.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила відмовити у позовних вимогах у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що 16.01.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

Вказана Анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписані відповідачем 16.01.2009 року.

З довідки про умови кредитування вбачається, що за умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

Таким чином, відповідач шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до запропонованого позивачем договору про надання банківських послуг.

Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням ним умов договору судом встановлено наступне.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не оспорюється відповідачем, видно, що відповідач в період часу з 16.01.2009 року по 26.06.2015 року активно користувався кредитною картою та знімав з неї готівкові кошти. Також відповідач регулярно по 27.04.2016 року вносив готівкові кошти на вказану карту.

Останні рази грошові кошти на погашення заборгованості за наданим кредитом вносилися 12.03.2016 року, 27.04.2016 року та 03.06.2016 року.

Відповідачем не оспорюється факт отримання ним кредитних коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.5.5 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 5.3 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг.

У випадку незгоди позичальника зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.6.4 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 6.5 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов`язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов`язався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.6.6 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 9.12 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В пункті 5.5.1 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг вказано, що за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань, позичальник оплачує проценти по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами.

Пунктом 8.6 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Пунктом 3.1 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид та строк дії визначений в заяві та в пам`ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

У пункті 3.1.1 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта діє до останнього дня вказаного місяця.

У зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, станом на 26.08.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 57656,78 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2498,27 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 50374,85 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1800,00 грн., фіксованої частини штрафу - 250,00 грн., процентної складової штрафу - 2733,66 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк наполягав на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовна давність до 15 років.

Проте, на підтвердження зазначеного позивачем було надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка була підписана позивачем 08.08.2019 року. Тобто вказана Анкета-заява ВІД 08.08.2019 РОКУ Є іншим кредитним договором, та не може застосовуватися до кредитного договору,Ю який був укладений 16.01.2009 року.

Письмова згода позичальника на збільшення позовної давності за кредитним договором від 16.01.2009 року в матеріалах справи відсутня.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Вказане підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, враховуючи те, що відповідачу 16.01.2009 року було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» на 12 місяців та умовами кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, кредитна картка відповідача має строк дії до квітня 2016 року, останній місячний платіж відповідач вніс червні 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом у вересні 2019 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, то суд приходить до висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 256, 257, 258, 259, 260, 261, 509, 526, 610, 611, 626, 629, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 81, 89, 258-259, 263, 264, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.04.2020 року.

Суддя О.П. Гуцал