Справа № 126/1937/19
Провадження № 22-ц/801/1754/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 рокуСправа № 126/1937/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Стадника І. М., Панасюка О.С.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11 червня 2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Гуцола В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2019 року року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власносністю подружжя. Вказала, що з квітня 1984 року до 2009 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За договором купівлі-продажу серії ААР № 965688 від 30.03.1999 року, ними в шлюбі був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 3488 грн.,який був оформлений на ім`я відповідача . Посилаючись на те, що житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності , просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у приватну особисту власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: кухні 1-2 площею 12,3 кв.м, коридора 1-3 площею 2,6 кв.м, ванни 1-4 площею 2,9 кв.м, кімнати 1.5 площею 9,1 кв.м, 1/2 частину господарських будівель та споруд, 1/2 частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285; виділити у приватну особисту власність ОСОБА_2 частину житлового будинку, яка складається з: веранди 1-1 площею 7 кв.м, кімнати 1.6 площею 17,8 кв.м, 1/2 частину господарських будівель та споруд, 1/2 частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285.

Додатково зазначила, що під час шлюбу ними був придбаний вантажний автомобіль, вартість якого на момент придбання складала 5000 доларів США, який відповідач забрав у своє користування, з чим вона погоджується і на його поділ, при умові поділу житлового будинку, не претендує.

11.06.2020 року ОСОБА_2 подав суду заяву про визнання ним позову.

Рішенням Бершадського районного суду від 11 червня 2020 року прийнято визнання позову ОСОБА_2 , позов задоволено, виділено ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу, в приватну особисту власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: кухні 1-2 площею 12,3 кв.м, коридора 1-3 площею 2,6 кв.м, ванни 1-4 площею 2,9 кв.м, кімнати 1.5 площею 9,1 кв.м, 1/2 частину господарських будівель та споруд, 1/2 частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285; виділено ОСОБА_2 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу, в приватну особисту власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з: веранди 1-1 площею 7 кв.м, кімнати 1.6 площею 17,8 кв.м, 1/2 частину господарських будівель та споруд, 1/2 частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в резолютивній частині змінити через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу, виділити в приватну особисту власність Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд, Ѕ частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,02102 га, кадастровий номер :00:006:0285; виділиити ОСОБА_2 в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу, в приватну особисту власність Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд, Ѕ частину приватизованої присадибної ділянки, на якій розташований житловий будинок, площею 0,02102 га, кадастровий номер :00:006:0285. Зазначив, що він дійсно не заперечував проти поділу майна, однак проведений рішенням суду поділ будинку унеможливлює користування будинком як ним ,так і позивачкою. Вказав, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, не дозволяє здійснити прибудови та облаштування окремого входу в будинок для позивачки.

Заслухавши доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Приймаючи визнання позову та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив виключно із факту визнання відповідачем позову в повному обсязі, встановивши при цьому, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів вважає, що з висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1,2,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (п. 24 постанови Пленуму ВС України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 р. N 2).

Як вбачається з позовних вимог , позивач просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя в натурі, шляхом виділення у приватну особисту власність кожній із сторін конкретних приміщення спірного будинку, по Ѕ господарських будівель та споруд та по Ѕ приватизованої земельної присадибної ділянки.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначила при поділі спільного майна, на яку саме частку у ньому вона претендує ,не обґрунтувала можливість поділу будинку в натурі у запропонованому нею варіанті і виділу їй в натурі конкретних приміщень,що відповідали б розміру її частки у праві власності на спільне майні. Тобто позивач не надала суду докази технічної можливості виділення їй в натурі тих приміщень будинку ,на які вона претендує та відповідність їх розмірам її частки у майні , як і доказів того, що передача іншому співвласнику частини будинку у визначеному нею розмірі, відповідатиме розміру його реальної частки.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, прийнявши визнання позову та виділивши в приватну особисту власність кожної із сторін по частині житлового будинку в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу, суд не звернув увагу, що визнання позову суперечить закону.

Відповідно до частини 1 статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1).

За правилами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, з квітня 1984 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 липня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 960958 від 21.02.2008 року, ОСОБА_2 належить право власності на земельну ділянку, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.23).

На вказані земельній ділянці по АДРЕСА_1 , який відповідно до договору купівлі-продажу серії ААР № 965688 від 30.03.1999 року, який був придбаний на ім`я ОСОБА_4 за 3488 грн. (а.с.19).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , до складу будівель та споруд входять житловий будинок, веранда, сарай та огорожа, а до складу приіщень будинку садибного типу входять веранда 1-1 площею 7 кв.м, кухня 1-2 площею 12,3 кв.м, коридор 1-3 площею 2,6 кв.м, ванна 1-4 площею 2,9 кв.м, кімнати 1.5 площею 9,1 кв.м. та 1.6 площею 17,8 кв.м. (а.с. 15-17).

Відповідно до домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд. АДРЕСА_1 , у вказаному будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Сторони не заперечують, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю.

Враховуючи визнання відповідачем позову щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів вважає, що частки спільної сумісної власності сторін є рівними, а тому поділ спірного майна є можливим, шляхом визнання за сторонами права власності на 1/2 частину спірного майна.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 61-33706св18.

Враховуючи ненадання позивачем доказів технічної можливості поділу спірного будинку у вказаному нею порядку, а також відсутність вимог позивачки щодо конкретної частки у праві власності на майно при його поділі(за виключенням господарських будівель і споруд та земельної ділянки) , без чого суд позбавлений можливості при поділі спільного сумісного майна виділити в натурі сторонам конкретні частки будинку в натурі , колегія суддів вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково - не у вигляді виділу в натурі сторонам конкретних частин будинку ,господарських будівель і споруд ,а у вигляді поділу спільного майна між подружжям в ідеальних частках шляхом визнання за кожним прав на нього в рівних частках .

Щодо поділу земельної ділянки на якій розташований спірний будинок, колегія суддів виходить з того, що оскільки на вказаній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями , який являвся спільним сумісним майном та право на який сторони мають порівну - по 1/2 частині, то , з врахуванням положень ст. 120 ЗК України, за сторонами необхідно визнати і право власності на 1/2 частину земельної ділянки необхідної для будівництва і обслуговування вказаного будинку відповідно до часток у праві власності на житловий будинок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спільне майно подружжя підлягає поділу, із визнанням:

за ОСОБА_1 - права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд та право власності на Ѕ частину земельної ділянки за даною адресою, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування будинку;

за ОСОБА_2 - права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд та право власності на Ѕ частину земельної ділянки за даною адресою, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування будинку.

З врахуванням викладеного ,у задоволенні решти позовних вимог в частині реального поділу спільного сумісного майна між сторонами і виділу його в натурі, необхідно відмовити .

В зв`язку з цим доводи апеляційної скарги є частково підставними.

Оскільки суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи та невірно застосував норми матеріального і процесуального права, , рішення суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11 червня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, - задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши:

- за ОСОБА_1 - право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд та право власності на Ѕ частину земельної ділянки за даною адресою, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування будинку;

- за ОСОБА_2 - право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , Ѕ частину господарських будівель та споруд та право власності на Ѕ частину земельної ділянки за даною адресою, площею 0,0210 га, кадастровий номер :00:006:0285, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування будинку.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: С. Г. Копаничук

Судді: О. С. Панасюк

І. М. Стадник