ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Чернівці справа № 713/1625/19

провадження №22-ц/822/901/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак, І. Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи: Мигівська сільська рада Вижницького району Чернівецької області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кибич І.А., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Мигівська сільська рада Вижницького району Чернівецької області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, про усунення перешкод у користуванні автомобільною дорогою, знесення самочинних будівель та споруд.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні автомобільною дорогою ОСОБА_1 , яка пролягає по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно встановленої металевої огорожі. В решті позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що фактичним власником домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Проте, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до виписки із погосподарської книги Мигівської сільської ради №6 за період з 01.01.1991 року по 31.12.1995 року головою вказаного двору був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник зазначає, що власниками даного домоволодіння являються та являлись на час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційне провадження закрити, у разі розгляду справи по суті заявлених вимог апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції посилався на те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Суд першої інстанції також виходив з того, що зведена огорожа (паркан) на проїзді АДРЕСА_1 обмежує ОСОБА_1 у праві вільного доступу до її земельної ділянки та житлового будинку, оскільки встановлений на ділянці загального користування паркан ускладнює прохід, проїзд до об`єктів нерухомості позивача.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду, а наявність іншого співвласника будинковолодіння, в якому здійснено одним з них самочинне будівництво, не впливає на правильність ухваленого рішення.

Так, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.07.2018 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 04.12.2018 року встановлені наступні обставини, а саме відсутність у ОСОБА_2 належним чином оформленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Рішенням Мигівської сільської ради 37 сесії 7 скликання №827-37/19 від 20.09.2019 року ОСОБА_2 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , площею 0,2262 га, кадастровий номер :01:004:0971, у зв`язку з невідповідністю технічної документації із землеустрою, містобудівній документації (генеральному плану с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області).

Генеральним планом с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області передбачено проїзд (дорога) через земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0971, яка розташована в АДРЕСА_2 та до сусідніх земельних ділянок, до земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0257, є одна існуюча дорога, яка передбачена генеральним планом с.Мигове Вижницького району Чернівецької області що підтверджується відповіддю Вижницької РДА Чернівецької області №63 від 03.07.2018 року.

Комісією Мигівської сільської ради неодноразово було здійснено обстеження домогосподарства ОСОБА_2 та встановлено, що АДРЕСА_1 проходить біля господарства ОСОБА_2 , де будинок знаходиться з лівої сторони дороги, стоїть загорожа та ворота до будинку, а частина господарських будівель добудована через дорогу з правої сторони. Дорога до господарства громадянки ОСОБА_1 перегороджена ОСОБА_3 , який проживає у житловому будинку ОСОБА_2 . Дана дорога являється єдиним під`їздом до господарства ОСОБА_1 якою користувалися: мати її покійного чоловіка та ОСОБА_1 з чоловіком, дата будівництва їхнього будинку 1958 рік, що підтверджується актами обстеження земельної ділянки від 11.12.2017 року, 03.04.2018 року, 20.09.2019 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують незаконності зведення огорожі внаслідок її накладання на дорогу, яка перебуває в комунальній власності, що перешкоджає позивачу користуватися належним нерухомим майном.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 12.10.2020 року про призначення справи до розгляду, ОСОБА_3 було залучено до участі у справі як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу вимог ч. 1-2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 328 ЦК України передбачено підстави набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Визнаючи наявність впливу оскарженим рішенням на права апелянта, колегія виходить з того, що зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва лише одного із співвласників, не впливає на права апелянта володіти, користуватися та розпоряджатися самочинно збудованою огорожею, оскільки таких прав він не набув.

Проте, виконання оскаржуваного рішення шляхом знесення самочинно збудованих споруд може вплинути на обсяг прав апелянта щодо використання при їх зведенні будівельних матеріалів, що унеможливлює застосування п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України для закриття апеляційного провадження, а є наслідком перевірки законності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином рішення суду першої інстанції хоча і може вплинути на права ОСОБА_3 при знесенні огорожі для звільнення проїзду, проте є законним і не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виходив з достатності досліджених доказів для того, щоб зробити висновки по суті спору.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують законності рішення суду стосовно знесення огорожі, не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є наслідком відповідно до вимог ст.375 ЦПК України залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

А.І. Владичан