КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9435/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Справа 757/32894/19-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів НемировськоїО.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Вовка С.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,

встановив:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Держави Україна в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 440/4093/18 визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо не перенаправлення звернення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 8628183, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання однокімнатної квартири та зобов`язано Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 8628183, з урахуванням висновків суду.

Посилається на те, що факти встановлені вищезазначеним рішенням окружного адміністративного суду вказують на протиправну бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, що не потребує доказування та є відкритим фактом бездіяльності відповідача. Внаслідок протиправних дій та бездіяльності Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, які виразилися у не перенаправленні звернення ОСОБА_1 за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить питання надання йому одноразової грошової компенсації в сумі 909 720 грн. на отримання однокімнатної квартири згідно з довідкою ПАТ «Новос» від 18 грудня 2018 року за вих. № 18/21-1, позивачу заподіяно майнової та моральної шкоди. Стверджує, що ненадання одноразової грошової компенсації в сумі 909 720 грн. є прямим порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, на думку позивача, є матеріальними збитками, яких він зазнав. Системні протиправні дії Держави Україна в особі Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації спричинили позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 1000 000 грн., виразилась у нелюдських психоемоційних навантаженнях.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги обставини та факти, викладені ним в позовній заяві, що є порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також судом першої інстанції не прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини. Зазначає, що його звернення від 15.06.2018 року відповідачем не направлено за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової допомоги. Тобто рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року не виконано. Вказує, що факти, встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 року, вказують на протиправну бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо ненаправлення звернення ОСОБА_1 від 15.06.2018 року за належністю.

Посилається на те, що станом на 23.04.2020 року йому не надано одноразової грошової компенсації в сумі 909 720 грн. на отримання однокімнатної квартири згідно з довідкою ПАТ «Новос» від 18.12.2018 року або квартири відповідно до п.18 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що у зв`язку з відсутністю відповідного належного реагування зі сторони відповідача йому завдано матеріальних збитків в сумі 909 720 грн.

Крім того, внаслідок відповідної бездіяльності позивач змушений був відстоювати свої права в судових засіданнях, додатково отримувати стреси, хвилювання, нервові збудження, у зв`язку з чим стан значно погіршився, а тому його госпіталізовано до медичної установи на лікування, а відтак йому завдано моральних збитків, які він оцінює в 1 000 000 грн. Однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник директора Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації - Черняк Н. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення. Вказує, що позивачем не було надано жодного доказу неправомірних дій Департаменту, розрахунку моральної шкоди та не встановлено неправомірність дій відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що неотримання позивачем грошової компенсації внаслідок неотримання однокімнатної квартири, вартість якої визначена згідно з довідкою ПАТ «Новос» від 18 грудня 2018 року вих. № 18/12-1, не можна кваліфікувати як майнову шкоду, завдану позивачу протиправною бездіяльністю/діями відповідача. Вказана довідка свідчить про можливість позивача в самостійному порядку придбати конкретне житло в обраного ним продавця, а стягнення вартості такого житла як майнової шкоди буде суперечити Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення майнової шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 440/4093/18, яким визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року, у справі № 440/4093/18 визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо не перенаправлення звернення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 8628183, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання однокімнатної квартири. Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 8628183, з урахуванням висновків суду.

Так, зазначеним рішенням встановлено, що 15.10.2018 року на Урядову гарячу лінію 1545 надійшло звернення ОСОБА_1 , адресоване директору Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Корнієнко Л.В. (вх.№ФИ-8628183), у якому заявник просив в межах повноважень вирішити питання про надання йому одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири у зв`язку з тим, що він є інвалідом 2-ї групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, адже протягом двох років його не забезпечено відповідною житловою площею безоплатно.

Вказане звернення Урядовою гарячою лінією 1545 визначено за Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації та 16.10.2018 направлено до Департаменту для розгляду.

В Департаменті соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації вказане звернення зареєстроване 18.10.2018 року за вх.№Ф-831/09-3.

Листом від 29.10.2018 року за вих. №Ф-831/09-3 Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації проінформував ОСОБА_1 про те, що Департамент соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації відповідно до повноважень, визначених Порядком та умовами надання субвенції, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення здійснюють уповноважені комісії, діючі при районних державних адміністраціях та виконкомах міських рад.

Адміністративний суд врахував, що відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Проте, в порушення вказаної норми, відповідачем звернення ОСОБА_1 від 15.10.2018 року не було перенаправлено за належністю до виконавчого комітету Полтавської міської ради для його розгляду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Відповідно до ч. 2 - 5 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Встановивши наявність умов, необхідних для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої позивачу протиправною бездіяльністю Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо не перенаправлення звернення ОСОБА_1 від 15 жовтня 2018 року, реєстраційний номер 8628183, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання однокімнатної квартири.

Встановивши фактичні обставини справи, визначивши характер правопорушення та врахувавши вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції цілком правомірно визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 2000 грн., оскільки заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн. є завищеним, не відповідає ні характеру правопорушення, ні вимогам розумності та справедливості, а також не є виваженим і визначений суб`єктивно позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції практики Європейського суду є безпідставними, оскільки розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛвід 12 липня 2007 року).

Отже, враховуючи характер правопорушення, вбачається, що визначений судом розмір відшкодування є ефективним та відчутним засобом для відповідача, який стимулюватиме його на недопущення в подальшому подібних правопорушень.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає належних та достатніх правових підстав для визначення більшого розміру відшкодування позивачу моральної шкоди.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та спростовуються встановленими судом обставинами, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

З позовної заяви вбачається, що, на думку позивача, ненаправлення відповідачем його звернення від 15.06.2018 року за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання однокімнатної квартири, призвело до неотримання ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 909 720 грн. на придбання однокімнатної квартири згідно з довідкою ПАТ «Новос» від 18 грудня 2018 року за вих. № 18/21-1.

З копії довідки ПАТ «Новос» від 18 грудня 2018 року вих. № 18/12-1 вбачається, що ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Новос» повідомляє, що ОСОБА_1 може придбати у ПАТ «Новос» майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 42,56 кв. м. Загальна вартість квартири - 909 720 грн.

Порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом України Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей» затверджений Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей.

Отже, питання надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 за належну для отримання квартиру вирішується у встановленому законодавством порядку, і зазначене питання не було предметом розгляду відповідного органу, до компетенції якого воно відноситься, а тому встановлена рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо не направлення звернення позивача від 15.06.2018 року за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання квартири, не може свідчити про факт заподіяння позивачу майнової шкоди у розмірі грошової компенсації на придбання однокімнатної квартири.

Позивачем не надано доказів, а судом не встановлено обставин, що ненаправлення відповідачем звернення позивача від 15.06.2018 року за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації ОСОБА_1 на отримання однокімнатної квартири, призвело до заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди у сумі 909 720 грн.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення майнової шкоди, оскільки стягнення вартості житла як майнової шкоди буде суперечити Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, оскільки ні наявність майнової шкоди, ні причинний зв`язок між бездіяльністю Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації та заподіянням позивачу майнової шкоди в розмірі вартості квартири - позивачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення адміністративного суду залишається невиконаним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що Департаментом соціального захисту населення листом від 08.04.2019 року № 01.2-13/2756 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 440/4093/18 перенаправлено звернення ОСОБА_1 від 15.10.2018 року № ФИ-8628183 за належністю для розгляду по суті. Вказаний лист адресований Виконавчому комітету Полтавської міської ради.

Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 4.40/4093/18 відповідачем виконано, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.