Справа № 645/4041/20
Провадження № 2/645/1660/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря Іванії К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягненя дитиною повноліття, припинивши з цього часі стягнення аліментів, в розмірі, встановленому раніше судовим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.04.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23.03.2017 року ОСОБА_1 було укладено шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано 23 березня 2017 року Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області за актовим записом № 5. У шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина наразі проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .Батько дитини, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте проживає окремо від позивача з дитиною. Будь - які відносини позивача із відповідачем фактично припинені. У зв`язку з тим, що жодну матеріальну допомогу на утримання дитини від чоловіка позивач не отримувала та через ухилення останнього від здійснення батьківських обов`язків. 05.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 . 09.10.2018 р. судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова, було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2018 року і до повноліття дитини. Крім того, на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання позивачки у розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 у липні виповнилось три роки, відповідач у справі припинить сплачувати вказану суму на користь позивачки, а відтак, на думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 матиме можливість сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі. Враховуючи вищевикладене, просить суд змінити суд спосіб стягнення аліментів з 1/4 частки від заробітку щомісячно на тверду грошову суму у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.07.2020 року вищезазначену позовну заяву прийнято в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова, відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін у судове засідання.

20.08.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, посилання позивача на зміну його майнового стану є хибними з огляду на наступне. Так, ОСОБА_2 вказує, що позивачка неодноразово зверталась до суду з подібними позовами протягом 2018-2019 року. Одним з таких рішень суду, було змінено спосіб стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача. Наголошував на тому, що позивачем не наведеного жодного доказу, який би свідчили про зміну майнового стану відповідача. Так ОСОБА_2 зазначив, що працює у ТОВ «МІТ СПАЙС» та отримує заробітну плату у розмірі 5000,00 грн. на місяць. Інших доходів не має. Із заробітної плати він сплачує податки в розмірі 975,00 грн., аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1006,25 грн., а також комунальні послуги, які нараховуються за місцем реєстрації, тобто у квартирі де проживає позивачка із їхнім сином. Крім того, зазначає, що крім аліментів він надає кошти позивачці на ліки, щеплення, одежу та інші витрати на дитину, про що надав відповідні копії платіжних документів. Так, підсумовуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що його майновий стан суттєво не змінився ,а позивачкою не надано жодних належних доказів ,які б свідчили про зворотнє. Також позивачкою не надано доказів про те, що її майновий стан суттєво погіршився або погіршився стан здоров`я дитини, у зв`язку із чим останній потребує додаткового утримання.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без їх присутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Рішеннями Фрунзенського районного суду м. Харкова суду від 10.04.2020 року по справі №645/8259/19 та від 645/5125/19 встановлено наступні обставини.

23.03.2017 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 5. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 19.08.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 408).

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 23.03.2017 року Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 5 розірвано.

09.10.2018 року за заявою ОСОБА_1 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ по справі № 645/5975/18, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.10.2018 року і до повноліття дитини.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 19.06. 2018 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, збільшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 2000,00 грн. щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; зазначено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10.05.2019 року рішення Фрунзенського районного суду від 06 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, судом встановлено, що позивач проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , що в свою чергу свідчить про той факт що дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і одержувач аліментів має право змінити спосіб стягнення. Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Отже, якщо суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі, позивач може змінити їх виплату на частку від доходу відповідача або навпаки.

У таких випадках потрібно звертати увагу саме на доходи платника аліментів, їх розмір, форму (грошова, натуральна), періодичність надходження.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішеням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною.

Відповідно до довідки № 17 від 04.08.2020 року, ОСОБА_2 офіційно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «MIT СПАЙС» на посаді комірник. За період з 01.02.2020 р. по липень 2020 р. отримав дохід у розмірі 30 000,00 грн., з яких утримано аліменти у розмірі 5850,00 грн. Інших доходів у ОСОБА_2 немає.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що відповідач на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання позивачки у розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 у липні виповнилось три роки, відповідач у справі припинить сплачувати вказану суму на користь позивачки, а відтак, на думку ОСОБА_2 матиме можливість сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі, однак жодних доказів на підтвердження покращення майнового стану відповідача не надала.

Докази надані сторонами по справі свідчать про те, що відповідач сплачує позивачу як аліменти на утримання дитини, так і аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку своєчасно, заборгованості по сплаті аліментів у нього немає. Крім того відповідачем надано квитанції згідно яким ОСОБА_5 додатково надсилає кошти на ліки, продукти харчування тощо. Позивач разом з дитиною проживає в квартирі відповідача та комунальні послуги не сплачує.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 достатньо заробляє та має можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, є припущеннями ОСОБА_1 , які не можуть бути доказами обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 офіційно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «MIT СПАЙС» на посаді комірник. За період з лютого 2020 р. по липень 2020 р. отримав дохід у розмірі 30 000,00 грн., з яких утримано аліменти, податки та інші витрати на утримання дитини, про що зазначено у платіжних документах із відповідним призначенням платежів. Інших доходів у ОСОБА_2 немає.

Таким чином, доказів того, що змінився матеріальний або сімейний стан ОСОБА_1 або ОСОБА_2 , доказів наявності у відповідача додаткових доходів, погіршення стану здоров`я позивача або дитини настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї або інших відомостей, які б свідчили про необхідність збільшення розміру аліментів, матеріали справи не містять.

Окрім цього, матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_2 бере активну участь у вихованні та утриманні дитини, перераховує додаткові кошти для придбання медикаментів та продуктів харчування для дитини.

Враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутність підстав для зміни розміру аліментів суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином, суд дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, відмовою в задоволенні позову, судові витрати в сумі 840 гривні 80 коп. слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.10.2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Горпинич