Провадження №2/235/1617/20
Справа №235/4604/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Комарової О.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 23.05.2001 року між КП «Управління міського господарства» та та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу будівлі- пункту прийому скляної тари, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час втрачено оригінал зазначеного договору купівлі-продажу. Оскільки отримати дублікат договору купівлі-продажу не можливо , по причині того, що всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний архів, залишився в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьк, доступ до яких відсутній, позивач просить визнати за ним право власності на будівлю пункту прийому скляної тари загальною площею 45,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати у їх відсутність.( а. с. 41,42).

Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 32).

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником будівлі пункту прийому тари, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв. м., що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 23.05.2001 року ( а. с. 10).

Зазначено обставина підтверджена також довідкою КП БТІ за № 816/01-02 від 03.07.2018 року, відповідно до якої до 01.01.2013 року будівля пункту прийому скляної тари АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області від 23.05.2001 року, реєстр № 1966 ( а. с. 9).

Позивач звертався до Донецького обласного державного архіву з приводу видачі дублікату правовстановлюючого документу.

Листом Донецького обласного державного нотаріального архіву від 10.07.2019 року за № 544/01-12 повідомлено про неможливість видати дублікат, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. ( а. с. 6).

Факт втрати оригіналу правовстановлюючого документу підтверджено також рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.09.2019 року ( а.с. 7).

Відповідно до правил ст.ст. 15,16, ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на квартиру , жилий будинок або будь-яке інше приміщення.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України право на позов виникає також з підстав втрати правовстановлюючого документа виникає у особи, яка фактично володіє спірним майном у тому разі, коли таке право не оспорюється іншими особами, тобто за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них права вимоги щодо спірного майна , але у зв`язку відсутністю можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа.

Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Належність позивачу на праві власності трансформаторного кіоску підтверджено копією договору купівлі-продажу від 23.05.2001 року ( а. с. 10); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а. с. 33-38); копією технічного паспорту, з якого вбачається, що будівля пункту прийому скляної тари має площу 45,8 кв. м. ( а.с.11-13); довідкою КП БТІ № 816/01-02 від 03.07.2018 року ( а. с. 9); рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень ( а. с. 7); звітом про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість будівлі пункту прийому скляної тари, без врахування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11.07.2020 року складає 86421,39 грн.( а. с. 14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_1 майно невизначено, постановою Покровським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( а.с. 33).

Отже, приймаючи до уваги вищезазначені докази, які підтверджують факт втрати правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку, що у випадках, коли вимога про визнання права власності є передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети позову, а саме, отримання офіційного підтвердження свого права відповідними правовстановлюючими документами, задля реалізації абсолютних прав на спірне майно, суд не повинен відмовляти в задоволенні такого позову з тих підстав, що відповідачі не претендують та не оспорюють право власності позивача, щодо нерухомого майна. Крім того, встановлено, що позивач звертався до відповідних органів з заявами про поновлення свого права та видачі дублікату договору-купівлі-продажу та йому з цього приводу було відмовлено, а тому звернення його до суду з даним позовом є єдино вірним та можливим для них способом вирішення питання щодо поновлення правовстановлюючого документу.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16, 392 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на будівлю пункту прийому скляної тари загальною площею 45,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: