Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5625/20 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 82 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5625/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 9 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 20 березня 2018 року уклала з відповідачем кредитний договір, за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 70500 грн., зі сплатою 15 % річних, строком на 60 місяців.

Позивач вказує, що спірний договір не відповідає вимогам ст.18 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки містить несправедливі умови. Так, п.1.10 та п.6 договору передбачений обов`язок позичальника щомісячно вносити плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказана обставина свідчить про порушення її прав як споживача.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просила визнати недійсними положення п.1.10 та п.6 даного кредитного договору.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 9 липня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору від 20 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ « Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Вказані положення визнано недійсними з моменту укладення даного кредитного договору.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що плата за обслуговування кредитної заборгованості, визначена у п.п.1.10 та п.6 кредитного договору, не пов`язана зі зверненням споживача щодо надання йому інформації про стан заборгованості, як це передбачено ст.11 Закону України « Про споживче кредитування». Це супутня послуга, яка надається банком для обслуговування кредитної заборгованості й не залежить від звернення позичальника до банку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2018 року між сторонами укладений кредитний договір №Z64.00602.003770563, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 70500 грн., зі сплатою річної змінюваної процентної ставки в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 % ( маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%.

Відповідно до приписів ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 6 ЦК України закріплене правило про те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( стаття 627 ЦК України).

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 204 ЦК України містить правило про презумпцію правомірності правочину, яке полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ч.1 ст.1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст. 8 Закону України « Про споживче кредитування» ( в редакції, яка була чинною на час укладення спірного кредитного договору,) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника ( за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника ( за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Водночас, положення даного Закону містять перелік послуг кредитодавця щодо обслуговування кредитної заборгованості, які надаються без нарахування будь-якої плати.

Так, за правилами ч.1 ст. 11 Закону України « Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/ рахунків ( за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Пунктом 1.10 кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Таким чином, пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначена щомісячна плата за обслуговування закріплена й у п.6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватись їй безоплатно, п. 1.10 кредитного договору, а також п.6 цього договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості слід визнати недійсними.

Таким чином, суд прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ідея Банк" залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 9 липня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: