КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9540/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни, третя особа: ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити нотаріальні дії,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили скасувати постанови Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альони Юріївни: про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.08.2017 у частині відмови позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна; про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.12.2018 у частині відмови позивачу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 спадкового майна. Також просить зобов`язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник Альону Юріївну позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом за Формою 16 (Свідоцтво про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном) та стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого залишилась спадщина. Заяви про вступ у спадщину позивачами подано у строк, встановлений законодавством. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями було встановлено, що ОСОБА_5 за життя належали на праві власності акції у компаніях, що є юридичними особами, зареєстрованими на території Британських Віргінських островів .

Неодноразово позивачі звертались до відповідача з вимогами провести нотаріальні дії необхідні для реєстрації корпоративних прав. Серед вимог позивачів було видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном за Формою 16.

04.09.2017 відповідачем було винесено постанову, якою відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій у тому числі у видачі свідоцтва по Формі 16.

Враховуючи зазначене, позивачі просять суд зобов`язати відповідача вчинити нотаріальні дії для того, щоб успадкувати корпоративні права на території Британських Віргінських островів .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києвавід 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, у якій просили рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказують, що відповідач, не видаючи свідоцтво про право на спадщину, позбавляє їх права на таке майно, яке залишилося після померлого ОСОБА_5 .. Зазначають, що майже 5 років після смерті спадкодавці його дружина та діти, через неправомірні дії відповідача та не правильне розуміння закону і відповідач і судом першої інстанції, не можуть навіть отримати офіційну інформацію щодо такого майна. Також, вказують, що свідоцтво у формі №16 тільки встановлює факт спадкоємства та жодним чином встановлює факту власності на конкретне майно, а тому відповідачем не правомірно вимагалось від позивачів документи, які підтверджують право власності спадкодавця по акції.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки смерть спадкодавця була зареєстрована на території іноземної держави, відповідно до зазначеного вище порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус витребувала документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця. Законодавство України не передбачає обов`язкової наявності свідоцтва про смерть, якщо смерть була зареєстрована на території іноземної держави.Також суд зазначив, що позивачами не надано суду жодних доказів щодо неможливості вирішення питання про спадкування іншим шляхом, саме докази: звернення до органів Британських Віргінських островів з відповідними заявами, наявність відкритого цивільного судового провадження щодо прийняття спадщини за законами БВО, запит з відповідного іноземного суду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217, 1218 та 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам та організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Відповідно до п.31 Інструкції нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що до нотаріальних дій що вчиняються нотаріусами, окрім іншого, віднесено видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до глави 7 та 8 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5.

Відповідно до п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до п 2 глави 10 розділу ІІ Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Відповідно до п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Форма №16 Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, міститься в додатках до правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5.

За цією формою видаються свідоцтва про право на спадщину для пред`явлення на території тих держав, з якими Україною не укладено міжнародного договору про правову допомогу.

До Конвенція ООН про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, 1970 р. приєналась Україна та Королівство Великої Британії.

Завданням цієї Конвенції є сприяння міжнародному співробітництву шляхом передачі та виконання доручень в цивільних або комерційних справах. Вона передбачає звернення судового органу однієї країни до уповноваженого органу іншої держави з проханням отримати докази або провести інші процесуальні дії. Фактично Конвенція ООН про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, 1970 р. є багатостороннім договором про надання правової допомоги.

Британскі Вергінські Острови має широке коло законів, що стосуються міжнародного співробітництва, які регулюють надання допомоги іноземним судовим, правоохоронним, податковим, та регулятивним органам. Ця законодавча база запроваджує ефективний та дійовий механізм для здійснення транскордонного співробітництва та обміну інформацією. Ця база та механізми правозастосування підлягають постійному перегляду та, якщо необхідно, реформуванню з метою урахування змін, що відбуваються в країні та міжнародній арені. Згідно з діючими законами допомога надається відповідним компетентним органам, а не окремим неурядовим особам або організаціям. Особи, які потребують допомоги, мають звертатися до відповідних центральних органів в своїй країні за рекомендаціями щодо подальших дій.

Закон про докази (Судовий розгляд в закордонних юрисдикційних територіях), 1988 р. Цей закон надає сили положенням Конвенції ООН про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, 1970 р. Він дає право Високому суду видавати розпорядження про отримання доказів в БВО, надаючи силу запитам про взаємну правову допомогу, отриманим від іноземних органів. Таке розпорядження Суду дає дозвіл на опитування свідків (усного або письмового), надання документів, огляд, фотографування, вилучення або арешт майна та медичного огляд осіб. Проте існує таке обмеження: для отримання доказів дозволяється вживати тільки такі заходи, які Високий Суд може вживати в судовому розгляду справ, аналогічний той, про яку йдеться в запит.

Кожний запит про надання правової допомоги повинен містите чітке та точне визначення характеру допомоги, що запитується, та цілі, з якою цей запит надається. Він має бути розбірливо написаний англійською мовою. Якщо оригінальний документ складений іншою мовою, до оригіналу необхідно додати його точний та завірений переклад на англійську мову. Недодержання цих вимог може спричинити затримки з розумінням та виконанням запиту.

Є два типа запитів про надання допомоги з отриманням доказів: запит про отримання показання свідка в суді, та запит про проведення адміністративного розслідування та отримання заяв та документів. Вибір типу запиту залежить від характеру того чи іншого запиту від запитуючої країни; один запит може відноситися до обох типів. Таким чином, коли країна надсилає запит про допомогу, вона має чітко вказати, якого типу розгляд потребується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 04.09.1993 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 .

У подружжя є діти: позивач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого 09.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області та позивач малолітня ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого 06.09.2007 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, смерть ОСОБА_5 була зареєстрована на території Швейцарської Конфедерації що підтверджується Витягом з реєстру щодо актового запису про смерть, апостильований Державною канцелярією кантону Цюрих Швейцарської Конфедерації із підшитим до нього перекладом на українську мову, вчиненим другим секретарем з консульських питань Посольства України в Швейцарській Конфедерації.

25.08.2015 рокуПриватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. заведено спадкову справу № 2/2015 щодо майна ОСОБА_5 та внесені відповідні відомості до спадкового реєстру під № 57852138 (спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. Острожець Млинівського району Рівненської області), за якою спадкоємцями є позивачі та мати померлого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 31.03.2017 року.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у передбачені законом терміни в рівних частинах прийняте спадкоємцями: дружиною ОСОБА_1 , сином ОСОБА_2 , матір`ю померлого ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_3 , про що відповідачем видано Свідоцтва про право на спадщину за законом.

12.07.2017 рокуОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5.

Листом від 19.08.2017 рокуза № 355/02-14 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. повідомила позивача ОСОБА_7 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому.

В свою чергу, 29.08.2017 рокупозивачем ОСОБА_1 направлено на адресу нотаріуса лист із вимогою щодо прийняття остаточного рішення за вищеозначеною заявою, однак витребуваних документів не надано.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 04.09.2017 рокуза №374/02-31 позивачу ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

14.07.2018 року, позивач ОСОБА_2 звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. із заявою про включення до складу спадщини майна та майнових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном, за Формою 16, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5.

Листом від 23.07.2018 рокуза № 272/02-14 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. повідомила позивача ОСОБА_9 про необхідність надання документів, що підтверджують належність майна за кордоном померлому.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 13.12.2018 рокуза №405/02-31 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. від 13.12.2018 рокуза №406/02-31 позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, а саме: акцій в іноземних компаніях, у зв`язку із тим, що не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

В листі Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.08.2018 року№ Д-1393/Д-1467, зазначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину, яке знаходиться за кордоном, не встановлює склад спадкового майна, а видає свідоцтво на все майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 року, скасовано; адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано постанову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.09.2017 року. Зобов`язано Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом за формою №16 (Свідоцтво про право на спадщину за законом, що видається для підтвердження права на спадщину, яка знаходиться за кордоном), згідно якого спадкоємцями всього майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, є його дружина ОСОБА_1 (1/4 частки спадщини), син ОСОБА_2 (1/4 частки спадщини), дочка ОСОБА_3 (1/4 частки спадщини), мати ОСОБА_4 (1/4 частки спадщини).

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2018 рокута постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 року скасовано. Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поручник А.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення закрито.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачами не надано суду жодних доказів щодо неможливості вирішення питання про спадкування іншим шляхом, звернення через компетентні органи України до органів Британських Віргінських островів з відповідними заявами щодо видачі інформації про наявність майна належного спадкодавцю.

Крім того за Формою 16видаються свідоцтва про право на спадщину для пред`явлення на території тих держав, з якими Україною не укладено міжнародного договору про правову допомогу, а Королівство Великої Британії та Україна приєднались доКонвенції ООН про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах 1970 р., яка є багатостороннім договором про надання правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, не видаючи свідоцтво про про право на спадщину, позбавляє їх права на таке майно, яке залишилося після померлого ОСОБА_5 , суд апеляційної їнстанції не приймає до уваги, оскільки відповідач діяв в рамках діючого законодавствя, а позивачі не позбавлені звернутися до компетентних органів щодо отримання інформації про наявність спадкового майна та надати відповідні документи нотаріусу для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.

Доводи апеляційної скарги про те, щомайже 5 років після смерті спадкодавці його дружина та діти, через неправомірні дії відповідача та не правильне розуміння закону і відповідач і судом першої інстанції, не можуть навіть отримати офіційну інформацію щодо такого майна, суд апеляційоної інстанції відхиляє, оскільки позивачі не були позбавлені протягом цих років і в майбутньому звернутись до компетентних органів щодо надання доказів та інформації, у відповідності до Конвенції ООН про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, 1970 р..

Доводи апеляційної скарги про те, щосвідоцтво у формі №16 тільки встановлює факт спадкоємства та жодним чином встановлює факту власності на конкретне майно, а тому відповідачем не правомірно вимагалось від позивачів документи, які підтверджують право власності спадкодавця по акції, відхиляються апеляційним судом, оскільки позивачі зазначили у позовній заві, що вони хочуть отримати право власності на акції підприємств, які знаходяться саме на теріторі ВБО, а свідоцтво за Формою 16 видається для країн у яких з Україною відсутні відносини щодо правової допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що права позивачів не були порушені відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» жовтня 2020 року.

Головуючий суддяСушко Л.П.
СуддіІванова І.В. Сліпченко О.І.