Дата документу 06.04.2020 Справа № 336/4659/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4659/19 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1040/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що між ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.16146 від 05.07.2012 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 147 229,46 грн. зі сплатою змінюваної відсоткової ставки у розмірі 21,99% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення коштів до 05.07.2019 року.

Відповідач скористався кредитним коштами, але умови договору належним чином не виконав, грошові кошти не повернув.

Посилаючись на вказане, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість у сумі 101 773,73 грн., яка складається з наступного: 3 392,83 грн. заборгованість по кредиту, 32 489,02 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 7 239,61 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 265,43 грн. заборгованість зі сплати строкових відсотків, 36302,40 грн. пені, 22084,44 грн. штраф, та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 101773,73 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 910.16146 від 05.07.2012 року; судовий збір в сумі 1921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення пені у розмірі 36 302,40 грн. та інших штрафних санкцій у розмірі 22 084,44 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не повно з`ясовано обставини справи, а саме не з`ясовано реальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, вважає вказаний позивачем розмір заборгованості не доведеним.

Крім того, скаржник посилається на те, що пеня та штрафні санкції є одним і тим самим видом цивільно-правової відповідальності, а тому не може бути застосовано одночасно.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що неможливо встановити чи нарахована пеня за Кредитним договором не виходить за межі строків позовної давності, а тому слід застосувати наслідки спливу таких.

АТ «Ідея Банк» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суд першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05.07.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 910.16146.

Відповідно до укладеного договору банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 147229,46 грн. на купівлю транспортного засобу Renault Duster, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 130795 грн., сплати страхового платежу для страхування ТЗ на умовах повного КАСКО в сумі 12145,25 грн., сплати страхового платежу а страхування життя позичальника в сумі 4289,21 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти ануїтетними платежами, сплатити комісії, нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених договором у строк протягом 84 місяців, до 05.07.2019 року.

Згідно п. 4 §2 кредитного договору, за користування кредитом ОСОБА_1 повинен сплачувати банку на день укладення договору змінювану відсоткову ставку у розмірі 21,99%, комісії та інші платежі за договором та сплачувати страхові платежі за страхування життя та/або страхування безробіття починаючи з другого року кредитування і щорічно до кінця терміну дії кредитного договору в загальному розмірі 3% від залишку по тілу кредиту згідно першочергового графіку погашення кредиту на момент проведення перестрахування, відповідно до п. 1 §5 Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів.

Порядок погашення кредиту, сплати відсотків та неустойки за умовами кредитного договору передбачена п. 2, 3 §5 кредитного договору.

Порядок зарахування сум, сплачених позичальником у погашення заборгованості за кредитним договором передбачений п. 3 §6 Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів.

Право банку нараховувати штрафних санкцій у разі порушення умов договору передбачене §9 кредитного договору.

05 липня 2012 року ОСОБА_1 підписано та направлено до ПАТ «Ідея Банк» довідку-повідомлення, відповідно до якої, відповідач підтвердив, що до підписання кредитного договору ПАТ «Ідея Банк» надав в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Копією меморіального ордеру від 06.07.2012 року підтверджується сплата ОСОБА_1 130795 гривень на користь ТОВ «Авто-Р» з призначенням платежу: Сплата за автомобіль Renault Duster у т.ч. ПДВ - 31141,67 грн. (а.с. 16).

07 липня 2012 року ОСОБА_1 за меморіальним ордером № 1 сплачено 12145,25 грн. на користь ПАТ «СК «АХА Страхування» (а.с. 17).

06 липня 2012 року за меморіальним ордером № 910.16146 ОСОБА_1 сплачено 4289,21 грн. страхового платежу на користь ЗАТ «СК Уніка Життя» (а.с.18).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконував, в результаті чого станом на 14.06.2019 року виникла заборгованість в загальній сумі 101 773,73,06 грн., з яких 3392,83 грн. заборгованість по кредиту, 32489,02 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 7239,61 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 265,43 грн. заборгованість зі сплати строкових відсотків, 36302,40 грн. пені, 22084,44 грн. штраф.

Судом першої інстанції при вирішенні спору вірно застосовані положення статей 526, 599, 610, 625, 611,612, 1048, 1050, 1054 ЦК України та зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем реального розміру заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором. Виходячи з наступного.

Законодавством не визначається обов`язкова форма розрахунку заборгованості, наданий позивачем до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості за вказаним договором.

Контррозрахунку скаржником не надано.

Скаржник посилається на те, що пеня та штрафні санкції є одним і тим ж видом цивільно-правової відповідальності, а тому не може бути застосована одночасно.

Проте, такі твердження скаржника є помилковими, враховуючи наступне.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно п. 2. параграфу 9 Кредитного договору № 910.16146 від 05.07.2012 у разі порушення Позичальником строків сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з Позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0.15 від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

Пунктом 3 параграфу 9 Кредитного договору № 910.16146 від 05.07.2012 визначено, що в разі порушення Позичальником строків сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з Позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0.65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. Сплата пені не звільняє від виконання зобов`язань за цим Договором.

У п. 4 параграфу 9 Кредитного договору № 910.16146 від 05.07.2012 зазначено, що в разі неподання або несвоєчасного подання Позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан Позичальника за останні 6 місяців, та/або невиконання/несвоєчасного виконання поновлення дії договору (договорів) страхування заставного майна, та/або полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, та/або неподання/несвоєчасного подання відповідно оформленого акту перевірки заставного майна, Банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу в розмірі 2.5% від початкової суми кредиту за кожний випадок порушення, стягнувши витрати з Позичальника (в тому числі, але не обмежуючись, за рахунок предмету застави), або зарахувати наступний платіж (платежі) позичальника за договором у погашення штрафних санкцій.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надав Банку документи, які передбачені п. 4 параграфу 9 Кредитного договору № 910.16146 від 05.07.2012, 25.03.2015 Відповідачу нарахований штраф за не подання довідки про доходи в розмірі 3680,74 грн., 26.05.2016 Відповідачу нарахований штраф за не подання довідки про доходи в розмірі 3680,74 грн., 26.10.2017 Відповідачу нарахований штраф за не подання довідки про доходи в розмірі 3680,74 грн., 30.11.2015 Відповідачу нарахований штраф за не подання полісів Каско в розмірі 3680,74 грн., 26.01.2017 Відповідачу нарахований штраф за не подання полісів Каско в розмірі 3680.74 грн., 28.03.2018 Відповідачу нарахований штраф за не подання полісів Каско в розмірі 3680,74 грн., що також відображено у Розрахунку заборгованості (детальний) за кредитним договором № 910.16146 від 05.07.2012, який наданий позивачем до апеляційного суду.

Згідно ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз статті 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що штраф та пеня є не тотожними поняттями, оскільки можуть бути застосовані на різних підставах передбачених сторонами у договорі, а відтак обмеження можливості одночасного їх застосування законом не встановлена.

Умовами Кредитного договору № 910.16146 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення Позичальником строків погашення кредиту, процентів.

Пунктом 4 параграфу 9 Кредитного договору № 910.16146 передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за інше правопорушення, а саме неподання Позичальником до Банку документів, які передбачені умовами такого Договору.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, справа № 6-1116цс13.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що неможливо встановити чи нарахована пеня за Кредитним договором не виходить за межі строків позовної давності, а тому слід застосувати наслідки спливу таких.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п. 9 параграфу 10 Кредитного договору № 910.16146 від 05.07.2012 строк позовної давності для стягнення боргу за Договором встановлюється тривалість в 5 (п`ять) років.

Як вбачається з наданого банком до апеляційного суду Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.16146 від 05.07.2012 період нарахування пені за прострочену тіло Кредиту становить з 10.04.2018 по 13.06.2019, а період нарахування пені за прострочені проценти становить від 05.04.2018 по 13.06.2019, відтак строк позовної давності щодо нарахування пені не є пропущеним та така нарахована в межах строку передбаченого умовами кредитного договору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді: