Справа № 357/5895/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини.

Між акціонерним товариством «Ідея Банк» (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) був укладений кредитний договір № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року. Даний договір нотаріально не посвідчувався.

У зв`язку з неналежним виконанням ним кредитних зобов`язань за заявою банківської установи 23.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуравічов Олегом Миколайовичем учинено виконавчий напис за кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за номером 6502, про стягнення з нього заборгованості в розмірі 72928,53 грн.

При вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги ст.87 та 88 закону «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинений не на оригіналі кредитного договору № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року та сума заборгованості не була безспірною, письмову вимогу від банку про усунення порушень він не отримував. За відсутності підтвердження його ознайомлення з обчисленим банком розміром боргу в нотаріуса не було визначених законодавством підстав для вчинення виконавчого напису.

Тому просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуравічова Олега Миколайовича за кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року зареєстрований в реєстрі за номером 6502, таким що не підлягає виконанню, скасувати виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуравічова Олега Миколайовича за кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року зареєстрований в реєстрі за номером 6502 та стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1261,20 грн. ( а. с. 1-5 ).

Ухвалою судді від 22.06.2020 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16 годину 00 хвилин 20 липня 2020 року ( а. с. 28-29 ).

17 липня 2020 року за вх. № 27390 судом отримано від АТ «Ідеал Банк» відзив на позов ОСОБА_1 , в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи наступним.

30.03.2018 р. між ОСОБА_2 та Банком було укладено Кредитний договір № R01.00600.003816633 (надалі по тексту - Кредитний договір), згідно пункту 1.1. якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 66716,49 грн. (шістдесят шість тисяч сімсот шістнадцять гривень 49 копійок), а Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору Банк надав кредит строком на 27 місяців. За користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 8,82% річних від залишкової суми кредиту (згідно пункту 1.3 Кредитного договору). Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 , як позичальник згідно Кредитного договору, власних зобов`язань не виконував станом на 07.06.2019 р. у нього утворилась заборгованість у розмірі 71 028,53 грн. (сімдесят одна тисяча двадцять вісім гривень 53 копійки), з яких: 33823,97 грн. - строковий основний борг; 19240,71 грн. - прострочений основний борг; 2992,76 грн. - прострочені проценти; 62,93 грн. - строкові проценти; 14908.16 грн. - пеня.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічне визначено підпунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (надалі - Порядок), згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

На підставі вище вказаних положень чинного законодавства AT «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича з заявою від 19.07.2019 р. про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 71 028,53 грн. боргу за Кредитним договором та витрат на його вчинення в сумі 1900,00 грн. На виконанні вимог Переліку AT «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення 23.07.2019 р. виконавчого напису № 6502, у тому числі: 1) заяву AT «Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису від 19.07.2019; 2) кредитний договір №R01.00600.003816633 від 30.03.2018; 3) довідку AT «Ідея Банк» про ненадходження платежів; 4) вимогу AT «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2019 №12.4.2/ R01.00600.003816633; 5) довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №R01.00600.003816633 від 30.03.2018. видану AT «Ідея Банк» станом на 07.06.2019; 6) виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; 7) опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу Позивача документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; 8) список за формою №103 згрупованих поштових відправлень AT «Ідея Банк»; 9) список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT «Ідея Банк»; 10) детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30.03.2018 р., виконаний станом на 07.06.2019 р.

Сукупний аналіз усіх вище перелічених документів дає змогу стверджувати, що такі в повній мірі встановлюють суму заборгованості Позивача, як боржника, перед AT «Ідея Банк», з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Кредитного договору, та внесеними боржником; відповідають Переліку, а відтак підтверджують безспірність заборгованості Позивача.

Відтак, все вище наведене підтверджує той факт, що спірний виконавчий напис, вчинений 23.07.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем за № 6502 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості згідно Кредитного договору у розмірі 72 928 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім) гривень 53 копійки (включаючи плату за вчинення виконавчого напису нотаріуса), відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відтак є законним та підлягає виконанню.

Крім того, помилковими є твердження Позивача, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги cт. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено не на оригіналі Кредитного договору.

Підпунктами 5.2. та 5.3 пункту 5 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (надалі - Порядок), встановлено, якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Відтак, законом передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на копії Кредитного договору, як і викладення його змісту на окремому бланку, чому в повній мірі кореспондує також позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, згідно якої суд, надаючи оцінку аналогічним за змістом правовідносинам, зазначив наступне: «у даному випадку вчинено виконавчий напис, в якому зазначено, що він стосується саме певного, визначеного у написі договору. Його вчинення на окремому документі не спростовує відсутність зобов`язання та не впливає на дійсність виконавчого напису».

Зокрема, виконавчий напис нотаріуса, що оскаржується, було викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ПНХ № 063479 (відомості про який наявні у Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів), що підшитий до копії Кредитного договору, на оригіналі котрого здійснено відмітку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича про вчинення 23.07.2019 р. виконавчого напису нотаріуса № 6502.

Також, щодо твердження Позивача, що ним не було отримано вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, зазначають, що 11.06.2019 р. AT «Ідея Банк» надіслало Позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2019 р. на адресу зазначену в Кредитному договорі, за допомогою якої Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору, вказано розмір заборгованості, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги.

Підтвердженням вищезазначеного є докази про які вже вказувалося вище: список за формою №103 згрупованих поштових відправлень AT «Ідея Банк»; список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT «Ідея Банк», опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу Позивача вимоги AT «Ідея Банк» про усунення порушення кредитних зобов`язань, разом з довідкою-розрахунком заборгованості за Кредитним договором, станом на 07.09.2019 р., а також фіскальним чеком по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку.

Зазначають, що вище згадувана вимога AT «Ідея Банк» була направлена за адресою проживання Позивача, що зазначена останнім у Кредитному договорі, вірність котрої підтверджується також копією паспорта ОСОБА_1 . Про зміну місця свого проживання Позивач AT «Ідея Банк» не повідомляв.

В абзаці 2 підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначено, що повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Ухилення від отримання адресованої йому кореспонденції є самостійним та свідомим вибором Позивача, ризики якого не може нести будь-хто інший, окрім нього. Докази, які б спростовували факт направлення на адресу Позивача зазначену ним у Кредитному договорі вище вказаної вимоги AT «Ідея Банк», у матеріалах справи відсутні, з огляду на що доводи Позивача в цій частині, в супереч принципу змагальності цивільного судочинства, грунтуються виключно на припущеннях.

Посилання Позивача на вчинення виконавчого напису нотаріуса з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема без перевірки-нотаріусом безспірності заборгованості за Кредитним договором, спростовуються наступним.

Відповідно п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.

Як вірно зазначає в цій частині Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.

Тобто, в основу розмежування понять «спірної» та «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення боржника до пред`явленої вимоги, а об`єктивна ознака, тобто фактичний склад і характер правовідносин. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у власній постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №761/45042/16-ц, який, вказуючи на відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивував власне рішення -наступним: «встановивши, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані усі документи, що підтверджують безспірність вимог кредитора та встановлені Переліком документів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА -1, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не вирішує спір про право, який існує між сторонами, а лише перевіряє безспірність заборгованості на підставі належних і допустимих доказів».

А отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, визначеними Переліком, а не ставленням боржника до неї.

Помилковими є також твердження Позивача, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів не був чинний, оскільки, як зазначає Позивач, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

З наведеним твердженням Позивача неможливо погодитись з огляду на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, що узгоджується з наступним.

Відповідно до пункту 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта вданих повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту.

Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5.

Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині.

Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом (пункт 16 Порядку Скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру).

Разом з тим, на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 не скасована, доказом чого є картка вище вказаного нормативно-правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України», згідно якої стан останнього вказано як «чинний». Наведене свідчить про чинність вище вказаного нормативно-правового акту, що вкотре доводить відповідність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса всім вимогам закону, як і безспірність заборгованості, стягнутої за ним.

Звертають особливу увагу суду, що у своїй постанові від 23.01.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №355/1214/16-ц підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, зазначивши наступне: «При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Так, відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»

Відтак, зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час (на підтвердження чого вважають за можливе надати суду картку вище вказаного нормативно-правового акту, отриману з офіційного веб-сайту Верховної Ради України, в котрій його стан зазначений, як: «чинний»), то вважають, шо виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича № 6502 від 23.07.2019 р. вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною ( а. с. 36-46 ).

21 липня 2020 року за вх. № 27799 судом отримано від позивача відповідь на відзив, в якому останній просив відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву у справі № 357/5895/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - в повному обсязі, так як доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Вимоги відповідача, викладені у відзиву на позовну заяву, ним не визнаються ( а. с. 90-92 ).

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 19 жовтня 2020 року ( а. с. 98-99 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 23.06.2020 року за вх. № 23859 судом отримано заяву, в якій останній просив суд розглянути за його відсутності справу № 357/5895/20 ( а. с. 31-32 ).

Відповідач АТ « Ідея Банк» в судове засіданні свого представника не направив, у відзиві на позовну заяву позивача, яка отримана судом 17.09.2020 року просили проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача ( а. с. 45 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт, де працівниками пошти зазначено, що причини повернення, як вибув.

Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частина 1 ст. 131 ЦПК України зазначає, що часники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Третя особа державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання повідомлялася у відповідності до вимог ст. 130 ЦПК України.

Заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 30.03.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № R01.00600.003816633 (надалі по тексту - Кредитний договір), згідно пункту 1.1. якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 66 716,49 грн., а Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору Банк надав кредит строком на 27 місяців. За користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 8,82% річних від залишкової суми кредиту (згідно пункту 1.3 Кредитного договору) ( а. с. 47-49 ).

Встановлено, що Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_1 , як позичальник згідно Кредитного договору № R01.00600.003816633, власних зобов`язань не виконував, станом на 07.06.2019 року у останнього утворилась заборгованість у розмірі 71 028,53 грн., з яких: 33823,97 грн. - строковий основний борг; 19240,71 грн. - прострочений основний борг; 2992,76 грн. - прострочені проценти; 62,93 грн. - строкові проценти; 14908.16 грн. - пеня.

У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань та наявністю боргу, відповідач АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича із заявою від 19.07.2019 року № 12.4.2/111574 про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з ОСОБА_1 71 028,53 грн. боргу за Кредитним договором, а також понесених витрат на його вчинення ( а. с. 53-54 ).

23 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем був виданий виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі за № 6502 на підставі кредитного договору № R01.00600.003816633 від 30 березня 2018 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та позивачем ( а. с. 6 ).

Згідно даного виконавчого напису позивачу було запропоновано задовольнити вимоги АТ «Ідея Банк» за період з 02.01.2919 року по 07.06.2019 року включно в розмірі: 33823,97 грн. - строковий основний борг; 19240,71 грн. - прострочений основний борг; 2992,76 грн. - прострочені проценти; 62,93 грн. - строкові проценти; 14908.16 грн. - пеня; та 1900 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 72 928,53 гривень.

19 серпня 2019 року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виокнавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сліпченко Євгенією Сергіївною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 6502 від 03.07.2019 року (а. с. 11-12 ).

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач вважає, що нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис, оскільки не мав в розпорядженні документів необхідних для цього, він не отримував вимогу з пропозицією сплатити заборгованість за кредитом, при цьому останній не є безспірним, тому такий виконавчий напис, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи було встановлено, що на виконання вимог пункту 2 вище вказаного Переліку відповідач АТ «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення 23.07.2019 оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса № 6502, а саме: 1) заяву AT «Ідея Банк» про вчинення виконавчого напису від 19.07.2019; 2) кредитний договір №R01.00600.003816633 від 30.03.2018 р.; 3) довідку AT «Ідея Банк» про ненадходження платежів; 4) вимогу AT «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2019 №12.4.2/ R01.00600.003816633; 5) довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30.03.2018 року, видану AT «Ідея Банк» станом на 07.06.2019 р.; 6) виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; 7) опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу Позивача документів, визначених пунктами 4-5 даного переліку, а також фіскальний чек по оплаті вище вказаних послуг поштового зв`язку; 8) список за формою №103 згрупованих поштових відправлень AT «Ідея Банк»; 9) список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT «Ідея Банк»; 10) детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30.03.2018 р., виконаний станом на 07.06.2019 р., копії зазначених документів додані відповідачем до відзиву ( а. с. 47-66 ).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчою напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем (Постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17).

За таких обставин, безспірність заборгованості, що була стягнута з позивача згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, не залежить від того, погоджується позивач з її розміром, чи ні. Жодних доказів, які б спростовували безспірність заборгованості, стягнутої згідно оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, позивачем не надано. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Отже, викладене вище свідчить про те, що заборгованість ОСОБА_1 , стягнута з нього відповідно до оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, є безспірною відповідно до положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютою 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Щодо твердження позивача про те, що Банк не надсилав останньому вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань не заслуговує на увагу та спростовується наявними в матеріалах справи документами.

10 червня 2019 року відповідачем AT «Ідея Банк» було надіслано ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджують додані до відзиву копії документів: список за формою № 103 згрупованих поштових відправлень, поданих AT «Ідея Банк» для відправлення; список згрупованих поштових відправлень цінних листів AT «Ідея Банк», відправлених 10 червня 2019 року; фіскальний чек на підтвердження оплати послуг поштового зв`язку щодо надсилання поштових відправлень; опис вкладення в цінний лист, адресований ОСОБА_1 ( а. с. 58-61 ).

Встановлено, що зазначена вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань була надіслана АТ «Ідея Банк» боржнику ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , тобто за відомою адресою Банку, яка була надана ОСОБА_1 та відповідно зазначена в Кредитному договорі.

Згідно даної вимоги AT «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, пеню та інші платежі за кредитним договором. У випадку непогашення заборгованості за кредитним договором згідно цієї вимоги AT «Ідея Банк» попередило, про можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір ( а. с. 56).

Як додаток до вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань було долучено довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № R01.00600.003816633 від 30.03.2018 року, видану станом на 07.06.2019 року, що містить інформацію про загальний розмір боргу, а також кожну його складову ( а. с. 57 ).

Отже, відповідач AT «Ідея Банк» належним чином повідомило позивача про наявність боргу, суму боргу та необхідність його погашення шляхом надсилання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань та довідки-розрахунку заборгованості.

Отже, для вчинення напису обов`язковою умовою є лише надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення, а не одержання. Даний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 127/15911/17.

Отже, нотаріус вчинив виконавчий напис з дотриманням 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, після того, як банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою.

Крім того, розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано позивачу погасити у письмовій вимозі, яка була направлена останньому 10.06.2019 року повністю співпадають з розміром заборгованості, зазначеного у заяві на вчинення виконавчого напису та у самому виконавчому написі нотаріуса ( 71 028,53 грн.) ( а. с. 53, 6 ).

Тому, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача, що нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис, оскільки не мав в розпорядженні документів необхідних для цього, а останній не отримував вимогу з пропозицією сплатити заборгованість за кредитом.

Навпаки, зазначене спростовується наявними в матеріалах справи документами.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи в судовому засіданні і посилання позивача на те, що сума стягнута за виконавчим написом не є безспірною, оскільки жодного належного та допустимого доказу в зворотному з боку позивача не було надано до суду.

Проаналізувавши наданий відповідачем детальний розрахунок по кредиту № R01.00600.003816633 від 30.03.2018 року ( а. с. 64-66 ), суд вбачає, що у ній відображені всі сплати позивачем за вказаним кредитним договором.

Інших належних та допустимих доказів в зворотному з боку позивача не надано, як і не надано жодних доказів сплати останнім боргу за кредитним договором, які не були враховані АТ «Ідея Банк».

Крім того, помилковими є твердження позивача, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги cт. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено не на оригіналі Кредитного договору.

Підпунктами 5.2. та 5.3 пункту 5 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (надалі - Порядок), встановлено, якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Відтак, законом передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на копії Кредитного договору, як і викладення його змісту на окремому бланку, чому в повній мірі кореспондує також позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, згідно якої суд, надаючи оцінку аналогічним за змістом правовідносинам, зазначив наступне: «у даному випадку вчинено виконавчий напис, в якому зазначено, що він стосується саме певного, визначеного у написі договору. Його вчинення на окремому документі не спростовує відсутність зобов`язання та не впливає на дійсність виконавчого напису».

Зокрема, виконавчий напис нотаріуса, що оскаржується, було викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ПНХ № 063479, на оригіналі котрого здійснено відмітку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича про вчинення 23.07.2019 р. виконавчого напису нотаріуса за № 6502.

Також, суд не погоджується із твердження позивача, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів не був чинний, оскільки, як зазначає позивач, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», виходячи з наступного.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів.

Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту.

Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5.

Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині.

Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом (пункт 16 Порядку Скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру).

Однак, на даний час державна реєстрація Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 не скасована, доказом чого є картка вище вказаного нормативно-правового акта, розміщена на офіційному веб-порталі Верховної Ради України «Законодавство України», згідно якої стан останнього вказано як «чинний» ( а. с. 67-68 ).

Наведене свідчить про чинність вище вказаного нормативно-правового акту, що вкотре доводить відповідність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса всім вимогам закону, як і безспірність заборгованості, стягнутої за ним.

До того ж, у своїй постанові від 23.01.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №355/1214/16-ц підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, зазначивши наступне: «При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Так, відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»

Оскільки спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), так як залишається чинною по сьогоднішній час ( підтвердження з офіційного веб-сайту Верховної Ради України, в котрій його стан зазначений, як: «чинний»), то виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича № 6502 від 23.07.2019 р. вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесені останнім при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 89, 131, 141, 263, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: акціонерне товариство «Ідея Банк» ( адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, код платника: 19390819, МФО: 336310, р/р - НОМЕР_3 );

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович ( адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 );

Третя особа: державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Сліпченко Євгенія Сергіївна ( адреска місцезнаходження: Київська область, м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, буд. 94 ).

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов