Провадження № 6/761/542/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Ганущака А.М.

приватного виконавця Ляпіна Д.В.

представника стягувача: Кондрашина І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, стягувач Акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визначення частки майна в спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в :

в квітні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва суду надійшли матеріали вказаного подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В., в якому приватний виконавець просив суд задовольнити подання про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , якою вона володіє спільно з ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15квітня 2020 року визначено головуючого суддю Пономаренко Н.В., якому передані матеріали справи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року призначено справу до розгляду.

Своє подання приватний виконавець Ляпін Д.В. обґрунтовував тим, що у нього знаходиться виконавче провадження № 61203857 з виконання виконавчого листа № 761/31846/14-ц від 15.06.2015 року, виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 (далі - боржник) на користь Акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» суми боргу в розмірі 1 861 866, 79 грн.

Як зазначає приватний виконавець, боржником добровільно вимоги виконавчого документу виконано не було.

Приватний виконавець зазначає, що відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61203857 від 07.02.2020 р. Зазначеною постановою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Лист із копією постанови отриманий боржником, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, підписаним особисто ОСОБА_1 13.02.2020 року. Боржник вважається належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, відповідно до приписів статті 28 Закону, докази чого додаються.

Таким чином, ініціатор подання вказує, що вищевказане рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, борг не сплачено.

Однак 07.02.2020 приватним виконавцем була винесена постанова про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на будь-яких рахунках відкритих боржником в банківських та інших фінансових установах та на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Постанова про арешт коштів була належним чином відправлена боржнику. З метою забезпечення реального виконання судового рішення приватним виконавцем 07.02.2020 р. було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника. Крім того, до Державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна було внесено відповідні реєстраційні записи.

Виконавець також вказує, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Посилається на ту обставину, що під час виконання рішення суду встановлено, що на праві власності у боржника відсутні грошові кошти та цінності на які можливо звернути стягнення. При цьому зазначає, що за інформацією Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (вих.№ 10/01/2924 від 17.02.2020), за наявними щоквартальними адміністративними даними, наданими депозитарними установами, боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутній. За інформацією Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (вих.№ 10/01/2924 від 17.02.2020), за наявними щоквартальними адміністративними даними, наданими депозитарними установами, боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутній. Відповідно до інформації з ГУ Держгеокадстру у м. Києві документи що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м. Києва за боржником не реєструвались. За даними Головного управління Держгеокадастру у Київській області (вих. № 8-10-0.222-2504/2-20 від 13.02.2020), відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за боржником відсутні. За інформацією Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України (вих. № 40-304-159/20 від 14.02.2020 р.), відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Держархбудінспекції, інформація щодо видачі/реєстрації боржнику, як замовнику будівництва, документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відсутня. Відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру в м. Києві за боржником зареєстровано транспортний засіб, а саме: марка: «Шкода» модель: «Фабіа», реєстраційний номер: НОМЕР_1 . При цьому, 20.02.2020 приватний виконавець зазначає, що ним було винесено постанови про арешт та розшук майна боржника. Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру № 8046 РСЦ МВС в м. Києві (вих. № 31/26-198 від 19.01.2020) за боржником зареєстровано вищезазначений транспортний засіб.

Приватний виконавець зазначає, що на момент звернення з поданням до суду, розшукати транспортний засіб не вдалося.

Вподальшому приватним виконавцем в лютому 2020 року двічі було здійснено вихід з метою перевірки майнового стану боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, однак доступу до житлового приміщення надано не було, транспортного засобу, як і іншого майна належного боржнику,виявити не вдалось.

В процесі виконання рішення суду 18.02.2020 до приватного виконавця надійшла заява стягувача про визначення частки майна боржника.

В поданні зазначено, що з урахуванням положень ст.60 СК України, ОСОБА_1 Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , так як вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На думку приватного виконавця, враховуючи вищевикладені обставини, з врахуванням вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та положень ст. 443 ЦПК України, є підстави длявизначення частки майна в спільній сумісній власності, на підставі чого звернувся до суду з відповідним поданням.

В судовому засіданні приватний виконавець своє подання підтримав та просив його задовольнити із викладених і ньому підстав.

Представникстягувачатакож просив клопотаннязадовольнити.

Будучи належним чином повідомленими, боржник в судове засідання не з`явилась, що відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Від боржника ОСОБА_1 в черговий раз надійшла письмова заява про відкладення розгляду подання у зв`язку із станом її здоров`я.

В даному випадку слід зазначити, що вказане клопотання перебуває на розгляді з квітня 2020 року і вже неодноразово було відкладене розглядом із врахуванням заяв боржника також.

Однак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами, розглядається у скорочені строки, чергове відкладення розглядувказаного подання призведе до їх безпідставного порушення.

Суд, вислухавши пояснення приватного виконавця та представника стягувача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить висновку, що подання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 861 866, 79 грн. та судового збору в сумі 1827,00 грн. з кожного.

07 лютого 2020 року. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61203857, надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2, 5, 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення; виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з вказаним поданням, приватний виконавець наголошував, що ним встановлено відсутність у боржника грошових коштів та цінностей, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

При цьому, приватний виконавець посилається у поданні на постанову Київського апеляційного суду про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 на ту обставину, що реєстрація права власності на майно боржника на момент звернення з даним поданням не відновлена в установленому законом порядку.

Так, дійсно 18.02.2020р. надійшла заява від стягувача (вих.№217/03 від 07.02.2020 р.) про визначення частки майна боржника.

При здійсненні виконавчого провадження було встановлено, що боржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано 03.09.1988 р. В період перебування у шлюбі за боржником було зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 .

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч.1-2, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею шостою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року передбачено, що забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюютьсярозділом VI ЦПК України.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч.1ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановленост. 443 ЦПК України, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, за ОСОБА_4 зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 .При цьому, підставою виникнення права власності є договір дарування квартири від 28.09.2015.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2019 в справі за позовом ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування позов було задоволено та визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , укладений 28.09.2015.

При цьому, вказаним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка була відчужена ОСОБА_2 за спірним договором дарування, є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Таким чином, встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

При цьому, як вбачається із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на майно боржника на момент звернення з даним поданням не відновлена в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При вирішенні вказаного подання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді подання приватного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

При цьому, системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв`язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає за можливе визначити частку боржника ОСОБА_1 в розмірі Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258 - 261, 268, 353, 354, 443 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

подання - задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 в розмірі Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст виготовлений 15.10.2020.

Суддя: