Справа № 373/345/20
Номер провадження 2/373/359/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Реви О.І.
за участю:
секретаря судових засідань Домантович О.П.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, ?

ВСТАНОВИВ:
Позивач 05.03.2020 звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 04 березня 2019 року у розмірі 73 770 грн 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн 00 коп., а всього 83 770 грн 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору позики ним було надано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США. Про одержання коштів відповідачем власноручно було складено розписку. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 10.03.2019, потім неодноразово відтерміновував строк повернення коштів, востаннє до 31 грудня 2019 року. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, грошових коштів не повернув.
Ухвалою від 26.03.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.
Чотири рази до суду поверталася відправлена на адресу відповідача кореспонденція з різних причин, що не дали змоги вручити рекомендоване поштове відправлення
Лише 16.09.2020 до суду повернулася розписка про вручення відповідачу кореспонденції від суду, яка вручалася йому через командування військової частини НОМЕР_1 , де зареєстроване місце проживання відповідача.
У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України
Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 04 березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 3 000 доларів США. Зобов`язувався повернути позичені кошти позикодавцю до 10 березня 2019 року з процентами в розмірі 42 000 грн.
У зазначений строк відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув.
Вимоги про стягнення процентів позивач в своїй позовній заяві не ставив.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.
Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Таким чином, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, яку викладено у постанові від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 вказавши, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.
Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції.
Отже, зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що в наданій позивачем розписці зазначена сума позики 3 000 доларів США, розписка є дійсною.
Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 3 000 доларів США підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки та відсутність у відповідача розписки, що підтвердження погашення боргу, свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, справа № 761/26293/16-ц відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

Договір позики від 04 березня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем, не містить положень щодо виплати моральної шкоди у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань.

Крім того, позивач не надав суду достатніх доказів того, що йому були завдані моральні страждання діями відповідача, внаслідок невиконання такого договору.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 1статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Оскільки позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між порушенням відповідачем ОСОБА_2 строку повернення позивачу позики та настанням тих негативних наслідків про які позивач вказує у своїй позовній заяві, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю.

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 3 000,00 доларів США боргу за договором позики, а в решті вимог відмовити..

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», таким чином, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 524, 533, 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265,274-279 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) доларів США 00 центів боргу за договором позики від 04 березня 2019 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. судових витрат.

У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: О. І. Рева