ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1546/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1244/17 Категорія: 302000000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Храпка В.Д.,

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000»,

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» - Гончарук О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» - Гончарука О.В. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року у складі судді Гудзенко В.Л.,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «СТЕП - 2000» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

13 липня 2017 року, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що між ним та ТОВ «СТЕП - 2000» 5 лютого 2008 року було укладено договір оренди земельних ділянок строком на 5 років, наданих для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району, Черкаської області, за кадастровим номером :02:000:1009 та кадастровим номером :02:000:1010. Договір зареєстрований в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 6 березня 2008 року за № 43.

Після закінчення строку дії даного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» було укладено додаткову угоду, термін дії якої був до 2016 року.

У грудні 2016 року, так як дія вищезазначеного договору закінчилася, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СТЕП - 2000», щодо повернення належної йому земельної ділянки, на що йому усно було повідомлено про те, що його договір з ТОВ «СТЕП - 2000 » було продовжено додатковою угодою термін якої закінчується 1 листопада 2021 року.

Ознайомившись з даною угодою, ОСОБА_1 дізнався, що зареєстрована вона 9 вересня 2009 року з терміном дії на 10 років за реєстровим номером 24, тому всі роки отримував орендну плату і, навіть, не підозрював про існування додаткової угоди до договору оренди землі за № 141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року. Вказує, що підпис на даній додатковій угоді був поставлений не ним, а сторонньою особою, окрім того дана додаткова угода грубо порушує його права, як власника земельної ділянки (паю), так як не відповідає жодним нормам чинного законодавства, немає жодної дати її підписання. Вважає, що даний факт свідчить про те, що нова додаткова угода до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року є фіктивною.

11 січня 2017 року він звернувся до ТОВ «СТЕП - 2000» з претензією щодо підробки підпису на додатковій угоді строк дії якої до 1 листопада 2021 року, просив урегулювати даний спір поза межами суду та повернути належну йому земельну ділянку, однак відповідь на претензію він так і не отримав, але усно йому повідомили, що не погоджуються повертати земельну ділянку.

Просив визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі № 141 від 05 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010.

Зобов`язати ТОВ «СТЕП - 2000» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5.1400 га, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010.

Виключити з Державного реєстру земель запис від 27 вересня 2012 року за № 06931 про реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі № 141 від 05 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року.

Стягнути в відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010.

Зобов`язано ТОВ «СТЕП - 2000» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010.

Виключено з Державного реєстру запис від 27 вересня 2012 року за № 06931 про реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року.

Стягнуто з ТОВ «СТЕП -2000» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та судові витрати по сплаті на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 3575,00 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не довів належними, достовірними та достатніми доказами факту, що спірна додаткова угода підписана позивачем. Строк позовної давності позивачем не пропущений, так як позивачеві не було достовірно відомо про існування такої угоди.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, директор СТОВ «Степ - 2000» - Гончарук О.В. оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції безпідставно не застосував строки позовної давності. Помилково дійшов до висновку, що представник відповідача погоджується із аргументами представника позивача про недійсність додаткової угоди, оскільки ним заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а не оспорюється позов по суті. Крім того, судом помилково застосовано приписи абз. 3 п.11 Постанови пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 5,1400, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 017553 (а.с 9).

5 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та СТОВ «СТЕП-2000» був укладений договір оренди земельної ділянки № 141, що сторонами не заперечується.

9 вересня 2009 року в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії державного підприємства Центру державного земельного кадастру було зареєстровано за № 24 додаткову угоду, укладену між ОСОБА_1 та СТОВ «СТЕП - 2000», за кадастровими номерами: :02:000:1009, :02:000:1010.

Відповідно до цієї додаткової угоди розділ «Орендна плата» договору викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова форма - 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, а саме 2467,76 грн. …». Розділ «Термін дії договору» викладено в наступній редакції: «Договір укладено сторонами терміном на 10 років.» (а.с.40).

Також, 27 вересня 2012 року відповідно була зареєстрована і додаткова угода за № 06931 між ОСОБА_1 та СТОВ «СТЕП-2000» до договору оренди землі від 5 лютого 2008 року № 141, за кадастровими номерами: :02:000:1009, :02:000:1010, відповідно до умов якої пункт розділу «Орендна плата» договору викладено у наступній редакції: «За використання вказаною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендарю щороку орендну плату у розмірі 4,5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 3919,68 грн. Орендна плата вноситься шляхом виплати у грошовій формі через касу орендаря або на розрахунковий рахунок орендодавця за вказаними ним реквізитами поданими в письмовому вигляді за 30 днів до початку виплати орендної плати, або натуральній формі не менше 1400 кг зерна х 2 =2800 кг». Розділ «Термін дії договору» викладено в наступній редакції: «Договір укладено сторонами терміном до 1 листопада 2021 року». Додаткова угода зареєстрована 27 вересня 2012 року за № 06931 (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 11 січня 2017 року звернувся до СТОВ «СТЕП - 2000» з претензією, в якій просив розірвати додаткову угоду оренди в добровільному порядку, так як вона грубо порушує його права, як власника земельної ділянки, оскільки він її не підписував. Дана претензія була отримана СТОВ «СТЕП - 2000» 12 січня 2017 року, про що свідчить відтиск штампової печатки на листі (а.с.15-16).

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації спірної додаткового угоди.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що додаткова угода до договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору до 1 листопада 2021 року, підписана не ним та без його волевиявлення на її підписання, що порушує його права, як власника, а тому просив визнати її недійсною.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що додаткова угода до договору оренди землі, якою продовжено термін дії договору до 1 листопада 2021 року, підписана не ним та без його волевиявлення на її підписання.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач додаткову угоду до договору оренди землі не підписував та, відповідно, істотних умов даної угоди не погоджував.

На підтвердження вказаних обставин щодо не укладення спірної додаткової угоди до договору оренди землі належним доказом є висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 60,925/18-32 від 13 вересня 2019 року з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди до договору оренди землі за № 141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року, укладеної між ОСОБА_1 та СТОВ «СТЕП-2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.74-78).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги вищевказані норми та прийшов до помилкового висновку, визнаючи додаткову угоду до договору оренди землі недійсною. Так як, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року, в частині визнання спірної додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, підлягає до скасування з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачем також заявлена вимога про зобов`язання ТОВ «СТЕП - 2000» повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі.

Відповідно до ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була зареєстрована 27 вересня 2012 року за № 06931 про, що свідчить відмітка на даній угоді (а.с.10).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірного правочину) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, реєстрація неукладеної між сторонами додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю, а саме земельною ділянкою площею 5.1400 га, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Отже, колегія суддів вважає, що не відповідає вимогам закону реєстрація права оренди ТОВ «СТЕП - 2000» на вищевказану земельну ділянку, в той час як, додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, якою було продовжено строк дії основного договору - до 1 листопада 2021 року, фактично не підписувалася позивачем, тобто цей правочин є неукладеним.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання ТОВ «Степ - 2000» повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, обґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Степ - 2000» повернути земельну ділянку позивачу та скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки площею 5.1400 га, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року в частині зобов`язання ТОВ «СТЕП - 2000» повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації, залишити без змін, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування позовної давності у справі.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині, а тому до даної позовної вимоги позовна давність не застосовується.

Крім того, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Встановлено, що у червні 2017 року, подаючи до суду заперечення на позов, ТОВ «СТЕП -2000» ставило питання про застосування строку позовної давності. Також, у лютому 2019 року звертаючись до суду із заявою, просило застосувати позовну давність.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про зобов`язання повернути земельну ділянку та про скасування реєстрації додаткової угоди, оскільки дані вимоги є триваючими.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «СТЕП - 2000» підлягає до часткового задоволення. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року в частині визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010 - слід скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, а в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію додаткової угоди, залишити без змін, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, за доцільне змінити розподіл судових витрат з врахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є витрати, що понесені при сплаті судового збору при поданні позову в розмірі 320, 00 грн. (640,00 / 2 =320,00 грн. ) та витрати, що понесені при проведенні судової експертизи в розмірі 1787,50 грн. (3575,00 /2 = 1787,50), а всього 2107,50 грн.

Також, з позивача підлягають стягненню судові витрати, що були понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги в розмірі 480,00 грн. (960,00 /2 = 480,00).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Враховуючи вищевказану норму та наведені розрахунки, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені при розгляді даної справи, врахувавши різницю, в розмірі 1627,50 грн. (2107,50 - 480,00 = 1627,50).

Судові витрати позивача на правничу допомогу не підлягають до задоволення, так як не підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року у даній справі змінити, скасувавши його в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2-000» про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010.

Прийняти в цій частині нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди землі №141 від 5 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «СТЕП - 2000» на земельну ділянку площею 5.1400 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009 та кадастровий номер :02:000:1010 - відмовити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 червня 2020 року у даній справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 5.1400 га, яка розташована на території Степківської сільської ради Уманського району, Черкаської області, кадастровий номер :02:000:1009, кадастровий номер :02:000:1010 та виключення з Державного реєстру земель запис від 27 вересня 2012 року за № 06931 про реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі № 141 від 05 лютого 2008 року термін дії якої закінчується 1 листопада 2021 року - залишити без змін, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП - 2000» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1627,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко

В. Д. Храпко