Справа 688/4398/19
№ 2/688/225/20
Рішення
Іменем України

06 квітня 2020 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,
за участі секретаря судових засідань - Грицак Г.О.,
представника позивача Сахнюка О.В.,
представника відповідача - Руденької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

16 грудня 2019 року адвокат Сахнюк О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду.

11 лютого 2020 року до початку розгляду справи, представник позивача ОСОБА_2 подав клопотання про заміну первісного відповідача на належного - Прокуратуру Хмельницької області та нову редакцію позовної заяви до Прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 03 вересня 2012 року відносно неповнолітнього ОСОБА_1 порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, обрано запобіжний захід (підписка про невиїзд), в подальшому збільшено обсяг обвинувачення, пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 120 годин громадських робіт, за ч.1 ст.296 КК України - виправдано за відсутністю складу злочину. Після скасування вироку суду, справу направлено на додаткове розслідування, запобіжний захід ОСОБА_1 залишено попередній. 22 серпня 2013 року в ЄРДР внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1ст.122 КК України. В подальшому пред`явлено підозру за ч.1 ст.122 КК України. Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Після скасування даного вироку, під час нового судового розгляду, вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 в частині заподіяння потерпілому забитої рани в ділянці лівої половини носа на ч.1 ст.125 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України (спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я) скасовано, кримінальне провадження закрите на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати). Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2018 року залишена без змін. Позивач внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у неповнолітньому віці зазнав значних моральних страждань, на протязі тривалого часу за ним постійно залишався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що обмежувало його свободу, йому двічі призначалося покарання у виді позбавлення волі, стягувалися кошти до відшкодування потерпілому. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на відносини позивача з оточуючими людьми, він змушений був докладати зусиль для поновлення своїх порушених прав. У школі однокласники вважали його злочинцем. У друзів, рідних та знайомих сформувалося негативне ставлення до нього як до особи правопорушника, що нервувало та пригнічувало його, приводило до моральних страждань, позбавляло можливості реалізовувати свої бажання та звички, а також до тривалої неможливості самореалізації в сферах дружніх стосунків та навчання.

Вказуючи на те, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 03 вересня 2012 року по 09 січня 2018 року, просив позов задовольнити та стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 506 995 гривень, а також судові витрати по справі на оплату правничої допомоги адвоката.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено на 15 січня 2020 року.

Розгляд справи відкладався на 11 лютого 2020 року за клопотанням представника відповідача Головного управління Національної поліції України про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції з Хмельницьким окружним адміністративним судом, на 13 лютого 2020 року - за клопотанням представника позивача адвоката Сахнюка О.В.

Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 первісного відповідача - ГУ Національної поліції в Хмельницькій області замінено на належного Прокуратуру Хмельницької області, розгляд справи відкладено на 02 березня 2020 року.

02 березня 2020 року розгляд справи відкладено до 10 березня 2020 року за клопотанням представника відповідача заступника прокурора прокуратури Хмельницької області для забезпечення права подати відзив на позов.

10 березня 2020 року розгляд справи відкладено за заявами представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача прокуратури Хмельницької області, розгляд справи призначено на 23 березня 2020 року.

23 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 06 квітня 2020 року за клопотанням прокурора Шепетівської місцевої прокуратури Руденької І.О. у зв`язку із запровадженням в Україні карантинних заходів.

В судовому засіданні 06 квітня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність Казначейство йому завдало та у чому полягала протиправність їх діяння. Зазначив, що на органи ДКС України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому.

Представник відповідача прокуратури Хмельницької області Руденька І.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, так як закриття кримінального провадження відносно позивача не є визнанням особи невинуватою. Зазначила, що частково дії ОСОБА_1 перекваліфіковані з ч.1 ст.122 КК України на ч.1 ст.125 КК України, провадження в цій частині закрите лише тому, що на час вчинення злочину ОСОБА_1 не досяг віку кримінальної відповідальності за ст.125 КК України, що є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження, не виправдовує особу, яка вчинила діяння, і не тягне набуття особою права на відшкодування моральної шкоди за Законом. Зазначила, що у випадку встановлення в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на час досудового розслідування, до суду було б направлено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, що мало б для ОСОБА_1 відповідні негативні наслідки.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача прокуратури Хмельницької області Руденької І.О., дослідивши матеріали справи, відзив на позов, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС в Хмельницькій області від 03 вересня 2012 року відносно неповнолітнього ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а 06 вересня 2012 року - застосовано запобіжний захід підписку про невиїзд. Постановою від 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого та пред`явлено обвинувачення у злочині, передбаченому ч.1 ст.122 КК України. В подальшому збільшено обсяг обвинувачення, дії ОСОБА_1 додатково кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України.
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 11 червня 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 120 годин громадських робіт. За ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_1 виправдано за відсутності в діянні даного складу злочину.
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2013 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 серпня 2013 року скасовано, справу направлено Шепетівському міжрайонному прокурору на додаткове розслідування.
22 серпня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.
17 червня 2015 року ОСОБА_1 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 липня 2016 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, призначено новий судовий розгляд.
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст.75,104 КК України - звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2018 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_1 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 в частині заподіяння потерпілому забитої рани в ділянці лівої половини носа на ч.1 ст.125 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КК України (спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я) скасовано, кримінальне провадження закрите на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати).

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 09 січня 2018 року залишена без змін.
Таким чином установлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 03 вересня 2012 року по 09 січня 2018 року (5 років 4 місяці та 6 днів), що складає 64 повних місяці (5х12+4)
Із метою захисту своїх порушених прав, позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного засудження, що підтверджується ухвалою суду про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі ст.1 Закону № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).

Пунктом 2 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №266/94-ВР у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Тобто, чинним законодавством визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон №266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 25.03.2020 року справа № 641/8857/17 зазначає, що у спорах про стягнення шкоди спричиненої незаконними діями органу слідства відповідачем є Держава, а не Держказначейство.
Велика Палата Верховного суду, переглядаючи вказану справу, дійшла висновку, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Стаття 42 КПК містить широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Відповідно до ст.130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

При цьому закриття кримінального провадження щодо фізичної особи є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування,прокуратури або суду, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Стосовно ОСОБА_1 не виконано передбаченого ст.11 Закону № 266/94-ВР обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права.

Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15,16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження 14-298цс18), від 29 травня 2019 року №522/1021/16-ц (провадження №14-136цс19).

Суд зазначає, що позивач перебував під слідством та судом з 03 вересня 2012 року по 09 січня 2018 року, що складає 5 років 4 місяці та 3 дні, тобто 64 повних місяці, розмір мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи складає суму 4723 грн., а тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 302272 грн. (4723 грн. (мінімальна заробітна плата) х 64 місяці), при цьому граничний розмір моральної шкоди законом не встановлено.

Визначаючи розмір відшкодування суд враховує неповнолітній вік позивача станом на час порушення щодо нього кримінального провадження, негативні наслідки запобіжного заходу, який застосовувався до нього під час провадження у справі, характер і обсяг страждань, яких він зазнав протягом усього періоду перебування під слідством та судом, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, в т.ч. у відносинах із однокласниками, родичами та знайомими, ступінь зниження його репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку суду, з урахуванням встановлених обставин, глибини душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування слід визначити в сумі 310000 грн., оскільки позивачем не доведено завдання моральної шкоди в більшому розмірі.

Суд вважає, що зазначена сума за своїм розміром є адекватною спричиненій шкоді і компенсує понесені моральні втрати.

Суд відхиляє твердження представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, оскільки дії ОСОБА_1 в частині заподіяння потерпілому забитої рани в ділянці лівої половини носа перекваліфіковані на ч.1 ст.125 КК України, кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), оскільки виникнення у особи права на відшкодування шкоди, порядку, визначеному Законом № 266/94-ВР, законодавець пов`язує в т.ч. із закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2. ст.2 Закону).

Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України було закрите у зв`язку з тим, що він не досяг віку кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою, а тому відповідно до правової позицію висловленої Верховним Судом у справі №591/6379/16-ц від 09 серпня 2019 року, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду (ч.4 ст.263 ЦПК України)

Ухвалюючи 09 серпня 2019 року постанову у справі №591/6379/16-ц, Верховний Суд висловив правову позицію, згідно якої закриття провадження в кримінальній справі у зв`язку з декриміналізацією діяння закон прирівнює до обставин нереабілітуючого характеру, не надаючи особі права вимагати відшкодування завданої їй шкоди за час процедури притягнення до відповідальності.

У справі, що переглядалась Верховним Судом, між сторонами виникли правовідносини щодо закриття кримінального провадження не у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України), а у зв`язку з декриміналізацією діяння (п.4 ч.1 ст.284 КПК України), що відповідно до ст.2 Закону № 266/94-ВР не є підставою для виникнення у особи права на відшкодування шкоди у порядку визначеному цим Законом.

А тому вказаний правовий висновок не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі.

Позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких підтверджується довідкою про розрахунок витраченого часу та витрат на правову допомогу по підготовці і подачі позовної заяви, квитанцією до прибуткового касового ордера №14 від 16 грудня 2019 року в сумі 4000 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позов на 61,14% (310000грн.:506995грн.х100%), а тому на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 2445,60 грн. (4000 грн.:100%х61,14%).

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 310000 (триста десять тисяч) грн.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до доданих документів в розмірі 2445,60 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ;

відповідач прокуратура Хмельницької області, місцезнаходження пров. Військоматський, буд. 3, м. Хмельницький, ідентифікаційний код 02911102;

відповідач Державна казначейська служба України, місцезнаходження вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ідентифікаційний код - 37567646.

Суддя: