16 жовтня 2020 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого-судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як таку, що набута в період шлюбу, здійснити поділ квартири між нею та відповідачем шляхом визнання за кожним з них по Ѕ ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цю квартиру.
Ухвалою суду від 16 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що за час перебування в шлюбі з відповідачем за спільні кошти придбали частину будинку, в якому розташована спірна квартира. Спільно робили ремонт, бо будинок був у жахливому стані. Після народження дитини була змушена вийти на роботу, щоб матеріально допомагати чоловіку в утриманні сім`ї та ремонті будинку. Також коштами їм допомагала її сестра. В зв`язку з поведінкою чоловіка боїться втратити майно. Просить позов задовольнити.
Свідок ОСОБА_4 показала, що сторони у справі придбали половину будинку по сусідству з нею, перебудували його, бо він був у занедбаному стані. Все робили як родина, хоча хто і які кошти вносив у придбання та ремонт будинку їй невідомо.
Свідок ОСОБА_5 показала, що проживає зі сторонами в одному будинку, який поділений на дві квартири. Квартиру сторони купили років 17 тому. Будинок був дуже старий, вони спільно робили його ремонт.
Свідок ОСОБА_6 показала, що її сестра, позивач, з чоловіком придбали квартиру за спільні кошти. Їх старша сестра проживала в Італії і допомагала позивачу коштами. Будинок перебудували, бо він старий був, фундамент робили, стіни, покрівлю. Сестра працювала на хлібозаводі, всю зарплату вкладала в сім`ю та ремонт будинку. Відповідач давно приймає якісь препарати, веде себе неадекватно, бере якісь кредити, потім приходять повідомлення про повернення боргів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано.
За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.
Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Сторони мають спільну доньку ОСОБА_7 , 1998 року народження.
Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Аналогічну норму містить і ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України. За ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної власності подружжя.
Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.
Зазначених підстав належності майна на праві особистої приватної власності відповідачу у справі не встановлено.
Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що набута сторонами за час шлюбу квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
Згідно із роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, позовна вимога про поділ майна подружжя підлягає до задоволення шляхом визнання ідеальних часток подружжя у цьому майні без його реального поділу та залишення майна у спільній частковій власності сторін.
За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на оплату судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 942 грн. у відшкодування судових витрат.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя :