Справа № 463/3579/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/2453/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бальтазар», треті особи: Львівське обласне управління водних ресурсів, Винниківська міська рада, про зобов`язання припинити господарську діяльність,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Бальтазар» припинити господарську діяльність, будівництво багатоквартирного житлового будинку на сусідній земельній ділянці площею 0,3172 га за кадастровим номером :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, в межах прибережної захисної смуги, яка знаходиться на відстані до 25 метрів включно від урізу води ставка водойми на його (позивача) земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 1,02223 га, кадастровий №:07:002:0163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і призначена для обслуговування будівель.

На належній йому земельній ділянці розташований ставок водойма, площею 0,4214 га з площею водного дзеркала 0,3706 га, який одночасно розташований на водоскидному каналі з Винниківського озера, басейна річки Маруньки.

Поряд з його (позивача) земельною ділянкою, межує земельна ділянка площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що надана в оренду відповідачу ТОВ «Бальтазар» і на якій відповідач розпочав будівництво фундаменту та каркасу чотирьохсекційної будівлі.

Однак, будівництво ведеться з грубим порушенням земельного та водного законодавства, а саме: в порушення вимог п.4 ч.2 ст.89 Водного кодексу України, відповідач заклав фундамент багатоквартирного будинку у прибережній захисній смузі на відстані до 8 метрів від урізу води ставка водойми на земельній ділянці, яка належить йому (позивачу) на праві приватної власності.

Зазначає, що внаслідок незаконної господарської діяльності відповідача знищено водоймище, яке знаходилось на земельній ділянці, яку орендує відповідач, руйнується русло річки Маруньки, руйнується і нищиться земляна дамба, яка знаходиться на його (позивача) земельній ділянці і яка перешкоджає воді зі ставка водойми попасти на земельну ділянку, яку орендує відповідач. Така господарська діяльність відповідача в прибережній захисній смузі не лише завдає шкоди його (позивача) земельній ділянці, але й загрожує екологічною катастрофою, коли внаслідок руйнації земляної дамби вода знищить сусідні земельні ділянки.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Сєргєєвої О.І., просить рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що поза увагою суду залишились доводи позивача про порушення відповідачем законодавства щодо заборони здійснювати будівництво в прибережній захисній смузі.

Вважає, що суд не врахував та не дав жодної правової оцінки доказам, які подав позивач.

Так, зокрема, суд безпідставно не взяв до уваги постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року у справі №813/814/18, якою відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Бальтазар» про визнання протиправним та скасування припису Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1296 від 01.12.2017 року, яким відповідача зобов`язано усунути порушення п.10.17 ДБН 360-92** і привести земельну ділянку в прибережній захисній смузі у попередній стан.

Також зазначає, що суд не дав жодної правової оцінки Технічним висновкам про стан конструкцій житлового будинку АДРЕСА_2 після виконання робіт по влаштуванню фундаментів на земельній ділянці площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167 та небезпеки затоплення від лежачого зверху ставка-водойми на земельній ділянці площею 1,02223 га, кадастровий №:07:002:0163, що належить позивачу.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про призначення у даній справі комплексної судової будівельно-земельної технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, що на переконання апелянта, ще раз підкреслює упередженість суду і небажання об`єктивно дослідити всі обставини справи.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони позивача, повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, представник відповідача ТОВ «Бальтазар» - адвокат Акер І.Я. подав клопотання про відкладення розгляду справи з тієї підстави, що в одного з помічників адвоката у їхньому адвокатському об`єднанні було підтверджено позитивний тест на коронавірус COVID-19, однак, колегія суддів не визнала наведені причини неявки представника в судове засідання поважними, оскільки, згідно доданих до клопотання документів, помічник, який захворів, не є помічником адвоката Акера І.Я. і доказів на підтвердження рішення адвокатського об`єднання про самоізоляцію усіх працівників об`єднання немає, крім того, представник відповідача подавав клопотання про відкладення розгляду справи і в попередні судові засідання, а тому, на переконання колегії суддів, такі дії сторони відповідача свідчать про затягування розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 87 Водного кодексу (далі ВК) України, водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється, встановлюється для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

Прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (ст.1 ВК).

Статтею 88 ВК України встановлено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Згідно з положеннями статті 61 ЗК України та статті 89 ВК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року №486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, яким встановлено єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Так, наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 затверджено Державні будівельні норми «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (далі - ДБН 360-92), які обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Згідно з підпунктом «а» пункту 10.4 ДБН 360-92, розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається на землях заповідників, заказників, природних національних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків і водоохоронних зон.

Відповідно до пункту 10.17 ДБН 360-92, розміри водоохоронних зон визначаються з урахуванням рельєфу місцевості, рослинного покриву, характеру їх використання і погоджуються з органами по регулюванню використання і охороні вод і землі місцевими органами державної виконавчої влади. Прибережні смуги річок установлюються по обох берегах уздовж урізу води (у меженний період) завширшки: для річок довжиною понад 100 км - до 100 м.; для річок довжиною 50 - 100 км - до 50 м.; для річок довжиною до 50 км - не менше 20. Уздовж берегів водойм прибережні смуги установлюються завширшки не менше 20 м від урізу води, що відповідає нормальному підпертому рівню водойми.

У постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-184цс15, Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 810/726/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/13358/17 міститься правовий висновок, відповідно до якого при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №806/11/16, від 26 червня 2019 року у справі № 814/2389/15.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,0223 га, кадастровий номер :07:002:0163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування будівель, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2007 року (а.с.28 т.1).

На вказаній земельній ділянці розташований ставок площею 0,4214 га, що підтверджується водогосподарським паспортом та правилами експлуатації ставка водойми на земельній ділянці гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.8-27 т.1).

Відповідно до загальних даних про водний об`єкт (а.с.11 т.1), площа ставка становить 0,4214 га, водного дзеркала 0,3706 га, ставок розташований у водоскидному каналі з Винниківського озера, басейн річки Маруньки.

Із земельною ділянкою позивача межує земельна ділянка площею 0,3172 га, кадастровий номер :07:002:0167, власником якої є Винниківська міська рада, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с.120 т.1).

Рішенням Винниківської міської ради Львівської області №1155 від 16.12.2005 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання ТОВ «Бальтазар» в оренду земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 » (а.с.131 т.1) затверджено проект земельної ділянки та надано ТОВ «Бальтазар» в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,3172 га для будівництва багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 .

На підставі цього рішення між Винниківською міською радою та ТОВ «Бальтазар» 03.04.2006 року укладено договір оренди землі (а.с.125-128 т.1), відповідно до якого останній приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_2 для будівництва багатоквартирного житлового будинку. В оренду передається земельна ділянка площею 0,3172 га, у тому числі 0,0206 га під забудову.

Рішенням Винниківської міської ради №349 від 12.05.2016 року (а.с.142 т.1) ТОВ «Бальтазар» продовжено на 2 роки строк оренди земельної ділянки площею 0,3172 га за адресою: АДРЕСА_2 , і на підставі цього рішення 19.08.2016 року між Винниківською міською радою та ТОВ «Бальтазар» укладено відповідний договір оренди землі про строкове та платне користування вказаною земельною ділянкою для будівництва багатоквартирного житлового будинку (а.с.136-139 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради №126 від 29.07.2014 року «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 » (а.с.132-133 т.1) надано ТОВ «Бальтазар» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

29.08.2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області зареєстровано декларацію (№72) про початок виконання будівельних робіт зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 , де замовником є ТОВ «Бальтазар» (а.с.122-124 т.1).

Повноваження виконавчого комітету Винниківської міської ради м.Львова визначаються, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Абзацом третім частини восьмої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:

1) за заявою замовника;

2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам;

3) за рішенням суду.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 розділу ІІ Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх складу та змісту, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109 (далі Порядок № 109), містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень або у подальшому під час здійснення державно-будівельного або судового контролю.

Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 803/1231/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 823/5265/15, від 20 березня 2019 року у справі № 810/726/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/13358/17, від 14 травня 2019 року у справі № 405/1090/17, від 29 листопада 2019 року у справі № 335/2236/15-а(2-а/335/1/2016).

Судом встановлено, що назване вище рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради м.Львова від 29 липня 2014 року №126, яким ТОВ «Бальтазар» надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , є предметом оскарження в адміністративній справі №813/4060/17 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Винниківської міської ради м.Львова, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, третя особа ТОВ «Бальтазар» про визнання протиправним і скасування рішення, скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, в якій ухвалені судами першої та апеляційної інстанції судові рішення скасовані постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року (а.с.233-245 т.1) з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Власне, у цій адміністративній справі предметом перевірки в судовому порядку на відповідність вимогам закону є надані ТОВ «Бальтазар» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного блокованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , зокрема, вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання, забудови та іншого використання територій м.Винники, в тому числі й вимогам чинного законодавства щодо обмеження господарської діяльності на території водоохоронних зон.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо припинення господарської діяльності ТОВ «Бальтазар» з будівництва запроектованого багатоквартирного будинку, оскільки на момент розгляду даної справи усі названі вище дозвільні документи та рішення органу місцевого самоврядування є чинними і не скасовані в судовому порядку.

На переконання колегії суддів, саме встановлення в судовому порядку незаконності проведення спірного будівництва, яке є предметом доказування в названій вище адміністративній справі, може мати наслідком припинення господарської діяльності відповідача з будівництва запроектованого об`єкту нерухомого майна, однак, на момент розгляду даної справи правові підстави для такого висновку відсутні.

У зв`язку з цим, безпідставним є посилання позивача на припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області №1296 від 01.12.2017 року про те, що проектну документацію «Будівництво блокованих житлових будинків по АДРЕСА_2 » розроблено з порушенням будівельних норм (п.10.4 ДБН 360-92** «Містобудування та планування міських і сільських поселень»), а саме: блоковані житлові будинки (секція Б) розміщено в водоохоронній зоні водойми (ставка на АДРЕСА_3 (на відстані 3 м), прибережні смуги яких у відповідності до п.10.17 ДБН 360-92** «Містобудування та планування міських і сільських поселень» становить 20 м, оскільки він стосується усунення відповідачем виявлених порушень, а не є підставою для припинення господарської діяльності ТОВ «Бальтазар» з будівництва спірного об`єкту.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки вимога позивача стосується припинення господарської діяльності з будівництва багатоквартирного житлового будинку в межах прибережної захисної смуги, однак, матеріалами справи підтверджується, що запроектований багатоквартирний будинок вже розпочатий будівництвом і припинення будівництва в окремій його частині, зокрема, в тій, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги (згідно заявлених позовних вимог), не відновить права позивача, які він вважає порушеними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Шеремета Н.О.