Справа № 133/1807/17
Провадження № 22-ц/801/768/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 рокуСправа № 133/1807/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: представника позивача - адвоката Рой В. Л.; представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зубань О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення,

Рішення ухвалив суддя Проць В. А.

Рішення ухвалено о 16 год 41 хв у м. Козятині Вінницької області

Дата складання повного тексту рішення не відома,

Встановив:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., на підставі договору іпотеки від 09 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Палагутіною В. О., зареєстрованого у реєстрі під № 1741.

Проте на даний час позивач не може вільно розпоряджатись своєю власністю, не має доступу до квартири, оскільки там проживає та зареєстрована відповідач ОСОБА_1 .

Позивач направив відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак такі вимоги вона проігнорувала та не передала позивачу нерухоме майно у вільне користування.

У зв`язку з цим позивач просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям із реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року залучено до участі у справі АТ КБ «Приватбанк» як правонаступника позивача ПАТ КБ «Приватбанк».

У травні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» подав до суду уточнену позовну заяву, у якій зазначив про те, що на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради № 142 від 31 березня 2004 року «Про наслідки перенумерації будинковолодінь в центральній частині м. Козятина» нумерацію будинку АДРЕСА_2 змінено на «45», у зв`язку з чим просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскільки АТ КБ «Приватбанк» є власником спірної квартири, відповідачем вимог щодо оспорення права власності банку на квартиру не заявлялось, то вона втратила право власності на цю квартиру та, відповідно, втратила право користування цим житловим приміщенням і підлягає виселенню без надання іншого житла. Крім того, суд першої інстанції проігнорував положення ч. 2 ст. 109 ЖК України, відповідно до якої саме на суд покладено обов`язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачу, та не покладає такого обов`язку на АТ КБ «Приватбанк». Такі повноваження є делегованими виконавчому комітету державою, проте судом не з`ясовано, до чиєї компетенції у даному випадку належить право надавати житло у разі виселення відповідача, поклавши тягар доказування на позивача.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду - залити без змін, зазначивши, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право власності на спірну квартиру у відповідача виникло ще до укладення кредитного договору і в іпотеку ця квартира була передана виключно в забезпечення виконання вимог кредитного договору. А тому при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення. Крім того зазначила, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», враховуючи те, що відповідач не має у власності іншого, окрім іпотечного, нерухомого житлового майна, і спірна квартира має загальну площу 43,8 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого був ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № VIKWGK02020790, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 14 363 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості - 12 000 доларів США та страхові платежі - 2363 доларів США (а. с. 70).

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 09 серпня 2005 року між цими ж сторонами укладено договір іпотеки № VIKWGK02020790, за умовами якого відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В. Ю. 25 липня 2005 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 1150 (а. с. 69). Реєстрація права власності ОСОБА_1 на цю квартиру проведена КП «ВООБТІ» 04 серпня 2005 року в реєстровій книзі № 8пр за Р№ 2032 (а. с. 76).

На підставі рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради № 142 від 31 березня 2004 року «Про наслідки перенумерації будинковолодінь в центральній частині міста Козятина» та відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури Козятинської міської ради Вінницької області № 35 від 01 квітня 2010 року нумерацію будинку АДРЕСА_2 змінено на № 45 (а. с. 76).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 03 жовтня 2016 року № вересня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. за зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки зареєстровано право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 4).

19 липня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачу ОСОБА_1 претензію з вимогою про виселення із спірної квартири разом з усіма членами сім`ї та мешканцями, протягом 30 днів з моменту отримання цієї претензії (а. с. 6, 7-8).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у цивільній справі № 133/838/17 визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М. про реєстрацію прав та обтяжень від 03 жовтня 2016 року, індексний номер 31689523 про державну реєстрацію права приватної власності за ПАТ КБ «Приватбанк» квартири АДРЕСА_1 (а. с. 38-39).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року зазначене рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора скасовано та у задоволенні цих вимог відмовлено (а. с. 40-43).

Частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

По справі встановлено, що на момент укладення із позивачем кредитного договору від 09 серпня 2005 року спірна житлова квартира перебувала у власності відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року, державна реєстрація права власності за яким була проведена 04 серпня 2005 року. Зазначені обставини вказують на те, що спірна квартира не була придбана за кредитні кошти, надані відповідачу позивачем за кредитним договором № VIKWGK02020790 від 09 серпня 2005 року.

Звернувшись до суду з позовом про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, позивач, в порушення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не надав суду доказів того, що спірна квартира придбана відповідачем за рахунок кредитних коштів.

Встановивши, що спірну квартиру відповідач придбала не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою вказаного житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за таких обставин не допускається виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки АТ КБ «Приватбанк» є власником спірної квартири, відповідачем вимог щодо оспорення права власності банку на квартиру не заявлялось, то вона втратила право власності на цю квартиру та відповідно втратила право користування цим житловим приміщенням і підлягає виселенню без надання іншого житла, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України саме на суд покладено обов`язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачу, та не покладає такого обов`язку на АТ КБ «Приватбанк»; а також, що такі повноваження є делегованими виконавчому комітету державою, проте судом не з`ясовано, до чиєї компетенції у даному випадку належить право надавати житло у разі виселення відповідача, поклавши тягар доказування на позивача, не впливають на законність судового рішення, оскільки відповідно до статей 51, 175 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати співвідповідачів у справі; суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Звернувшись з позовом про виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі з іпотечної квартири, яка придбана не за рахунок кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання щодо залучення до участі у справі органу місцевого самоврядування для вирішення питання щодо надання відповідачу іншого постійного житла. Суд позбавлений процесуальної можливості залучати осіб до участі у справі за власною ініціативою.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник

Повне судове рішення складено 08 квітня 2020 року