Номер провадження: 22-ц/813/1980/20
Номер справи місцевого суду: 504/3069/18
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/3069/18

Номер провадження: 22-ц/813/1980/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплаченої пенсії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Жовтан П.В. о 15 годині 35 хвилин 15 липня 2019 року,

встановив:

У серпні 2018 р. Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі (далі - Управління) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі переплачену пенсію в розмірі - 34 792,16 грн..

Управління обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за віком з 03.05.2008 р., згідно наданих документів. На момент звернення остання не працювала. Страховий стаж становив - 30 років 10 місяців 22 дні, середньомісячний заробіток був взятий за період - з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р. та з 01.07.2000 р. по 31.12.2004 р. (коефіцієнт заробітної плати - 3,80499). Згідно останнього запису в трудовій книжці відповідачка працювала з 26.06.1987 р. по 31.12.2004 р. у Підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному управлінні №6 м. Одеси. Розмір пенсії з 03.05.2008 р. становив - 1 734,57 грн., з 01.07.2008 р. - 1 704,87 грн.; з 01.10.2008 р. - 1 951,68 грн.; з 01.04.2009 р. - 1 959,18 грн., з 01.07.2009 р. - 1 965,88 грн., з 01.10.2009 р. - 1 980,98 грн., з 01.11.2009 р. - 1 982,98 грн., з 01.01.2010 р. - 1 985,88 грн..

З метою перевірки правильності призначення та виплати пенсій 25.11.2009 р. в УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області був виданий Наказ №158 «Про інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків», в якому наказувалося провести інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків одержувачів пенсій та допомог, під час якої виявити пенсійні справи, призначені відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для подальшої перевірки достовірності видачі довідок про заробітну плату та доопрацювання, відповідно до вимог чинного законодавства. У разі виявлення фактів безпідставного призначення та виплати пенсій або зловживань, забезпечити вжиття заходів відповідно до вимог чинного законодавства.

В ході перевірки Управлінням було зроблено запит ОК-5, направлені листи та інші запити. Встановлено, що дані на застраховану особу ОСОБА_1 за період з 01.01.1998 р. по 31.12.2004 р. в базі даних ВЕБ-СОК відсутні, що на думку позивача свідчить про те, що до управління на паперових носіях були надані індивідуальні відомості на ОСОБА_1 , які нібито містять недостовірні дані з 2000 р. по 2004 р.. Працівниками Управління до електронної бази даних не були внесені відомості, про що свідчить електронна виписка ОК-5. Таким чином, відсутні дані з 2000 р. по 2004 р.. 21.06.2010 р. пенсійна справа була приведена у відповідність. без урахування заробітної плати з 03.05.2008 р., у зв`язку з чим позивач на підставі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вважає, що ОСОБА_1 було переплачено пенсію в період з 03.05.2008 р. по 31.06.2010 р. в сумі - 34 792,16 грн., згідно рішення комісії № 78 від 11.11.2010 року.

На підтвердження своїх доводів позивач в позовній заяві зазначає, що на їх запит від 08.07.2010 р. надійшла відповідь з Суворовського УПФУ щодо неможливості перевірки факту роботи та заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки за адресою - вул. Ак. Головатого, 53 , підприємство не знаходиться, де знаходяться архіви невідомо. У відповіді Управління з питань обліку та надходження платежів Суворовського УПФУ зазначено, що підприємство зареєстроване в Суворовському районі з 01.06.1991 р. по теперішній час за адресою: вул. Чорноморського Козацтва, 53, та надало копію звітів за період з 1996 р. по 2001 р. про те, що у звіті за 1997 р. фонд оплати праці з чисельністю працівників 75 осіб. В грудні фонд оплати праці відсутній, а у ОСОБА_1 , згідно довідки №77 від 22.07.2007 р. становить - 364 грн.. За рік фонд оплати по підприємству становить - 180 089 грн.. Якщо цю суму розділити на 75 осіб, то середня заробітна плата на одну особу виходить - 2 401 грн., а за 1997 рік заробітна плата ОСОБА_1 становить - 4 169 грн.. Позивач вважає, що звітами підтверджено те, що видана СПРБУ №8 довідка про заробітну плату містить фальсифікацію та недостовірні дані щодо ОСОБА_1 Підпис керівника і головного бухгалтера у звітах 4-ПФ в 2001 р. не схожі з підписами в довідці про заробітну плату ОСОБА_1 ..

З позову також вбачається, що 15.02.2010 р. ГУ ПФУ в Одеській області матеріали за даним фактом були направлені до Прокуратури Одеської області для проведення перевірки. В подальшому прокуратурою Суворовського району м. Одеси матеріали направлено до Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для внесення відомостей до ЄРДР. За результатами розгляду матеріалів 03.06.2014 р. СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 14.11.2017 р. отримано відповідь від Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про те, що досудове розслідування за даним фактом закрито, а саме вини спеціалістів управління не доведено.

Так як ОСОБА_1 не дала згоди на утримання переплати, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі вимушене звернутися до суду з даним позовом (а. с. 1 - 4).

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача за довіреністю - Цуркан Ю.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити за вказаних у позові підстав.

Представник відповідача - адвокат Сухецька С.М. у судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти задоволення позову. Вважала позовні вимоги необґрунтованими, а обставини, на які посилається позивач, такими, що не відповідають дійсності.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 липня 2019 року в задоволенні вищенаведеного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних доказів щодо обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Усі доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях про те, що видана підприємством довідка, на якому працювала ОСОБА_1 , викликає сумніви. Вказане припущення не ґрунтується на будь-яких доказах, а дані наведені у вказаній довідці відповідачем не спростовані.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено висновок про недоведеність позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов до висновку про сплив строку позовної давності на звернення із вказаним вище позовом (а. с. 85 - 88 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі переплачену пенсію в розмірі - 34 792,16 грн..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано відомості, на які позивач посилається у позові, а саме відповідь з Суворовського УПФУ щодо неможливості перевірки факту роботи та заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки за адресою: вул. Ак. Головатого, 53 підприємство не знаходиться, де знаходяться архіви невідомо. У відповіді управління з питань обліку та надходження платежів Суворовського УПФУ зазначено, що підприємство зареєстроване в Суворовському районі з 01.06.1991 р. по теперішній час за адресою - вул . Чорноморського Козацтва, 53, та надало копію звітів за період з 1996 р. по 2001 р.. У звіті за 1997 р. фонд оплати праці з чисельністю працівників 75 осіб. В грудні фонд оплати праці відсутній, а у ОСОБА_1 , згідно довідки №77 від 22.07.2007 р. становить - 364 грн.. За рік фонд оплати по підприємству становить - 180 089 грн., якщо цю суму розділити на 75 осіб, то середня заробітна плата на одну особу становить - 2 401 грн., у той час як заробітна плата ОСОБА_1 за 1997 рік становить - 4 169 грн..

Фактично доводи апеляційної скарги є відображенням доводів викладених у вищевказаному позові.

ОСОБА_1 згідно наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. Правом надання відзиву скористалася.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що вказані вище факти були предметом судового дослідження та по ним було ухвалене судове рішення, яке вступило в законну силу. Так, Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2011 р. (справа № 2-а-191/2011 р.) було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області про нарахування пенсії. Вказаним рішенням суд: 1) визнав нечинними дії Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області, які пов`язані з відмовою ОСОБА_1 в призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; 2) зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області поновити призначену ОСОБА_1 19.08.2008 р. пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; 3) зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії з 15.06.2010 р..

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 р. вказана постанова суду першої інстанції була залишена без змін, а апеляційна скарга відповідача відхилена. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 р. касаційна скарга Управління пенсійного фонду на вищевказані рішення судів першої та другої інстанції була залишена без задоволення, а вищевказані судові рішення без змін.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованою пенею, штрафам сторонами не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні вимог позову, з огляду на недоведеність цього позову. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про безпідставність і недоведеність вищевказаної вимоги позову про стягнення переплати пенсії. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та процесуального (ст. ст. 79, 80, 81, 263, 264 ЦПК України) права.

Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення шляхом виключення із мотивувальної частини цього рішення посилання на сплив позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Підрядному Спеціалізованому Ремонтно - будівельному управлінні № 6, видану на підставі особових рахунків за 1993 р. - 1997 р. відповідачка була працевлаштована упродовж вказаних років у Підрядному Спеціалізованому Ремонтно - будівельному управлінні № 6 в м. Одесі. На всі виплати відповідачці нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України (а. с. 6).

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 березня 2011 р. було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області про нарахування пенсії. Вказаним рішенням суд: визнав нечинними дії Управління пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області, які пов`язані з відмовою ОСОБА_1 в призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області поновити призначену ОСОБА_1 19.08.2008 р. пенсію з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1993 р. по 31.12.1997 р., яка начислялась їй за час її праці в ПС РСУ-6 згідно до довідки підприємства про заробітну плату від 22.07.2007 р. № 77; зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії з 15.06.2010 р. (а. с. 51 - 54).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 р. вказана постанова суду першої інстанції була залишена без змін, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської областівідхилена (а. с. 55 - 57).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 р. касаційна скарга Управління Пенсійного фонду України у Комінтернівському районі Одеської областіна вищевказані рішення судів першої та другої інстанції була залишена без задоволення, а вищевказані судові рішення залишені без змін (а. с. 58 - 63).

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення надмірно виплаченої пенсії.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Згідно з пунктом 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому факт подання апелянту завідомо неправдивих даних, які стали б підставою для призначення пенсії відповідачу, не встановлено.

Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.

Крім того, за правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність належних доказів щодо обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Доводи позову, апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях позивача про те, що відомості, які містить видана вищевказаним підприємством довідка, на якому працювала ОСОБА_1 , мають ознаки фальсифікації.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволеня.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Разом з тим, що посилання суду першої інстанції на пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне..

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його недоведеності. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем, що є самостійною підставою відмови у позові.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону (висновки щодо застосування приписів статті 261 ЦК України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №372/1036/15-ц).

З урахуванням вищевикладеного, позов Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на необхідність зміни оскаржуваного рішення шляхом виключення із мотивувальної частини цього рішення посилання на сплив позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом з огляду на наведене вище тлумачення вимог статті 261 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо одночасного посилання на недоведеність позову та на пропуск строку позовної давності (стаття 261 ЦК України), що призвело до неправильного обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. З мотивувальної частини рішення необхідно виключити посилання на сплив позовної давності (ст. 261 ЦК України).

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області- задовольнити частково.

РішенняКиївського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 рокупосилання на сплив позовної давності (ст. 261 ЦК України).

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе