Справа № 214/1850/17
2/214/495/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , сектор патрульної поліції Криворізького відділу поліції в Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні власністю та витребування майна з чужого незаконного володіння , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 28.03.2017 року, просить суд: витребувати належний її автомобіль ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і повернути у власність законному власнику ОСОБА_1 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 у 2004 році вирішила продати автомобіль та розмістила оголошення про продаж автомобіля ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний знак НОМЕР_3 , зареєстрований Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області 03.09.2003 року. До неї звернулась ОСОБА_2 , яка просила продати їй автомобіль, однак повідомила, що розрахуватись за автомобіль не зможе, оскільки не має необхідної суми грошей. ОСОБА_2 вмовила передати їй авто в оренду з подальшим викупом. 03.04.2004 року спірний автомобіль було передано в оренду на підставі довіреності її представника ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 . Вказаний правочин був укладений як Довіреність посвідченої приватним нотаріусом Дацко Я.О., яка була видана терміном до 04.11.2007 року на право керування без права розпорядження. На той час вона не знала та не могла знати, що ОСОБА_2 її обдурила, щоб заволодіти автомобілем. Оформивши довіреність вона передала ОСОБА_2 автомобіль та технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Після чого ОСОБА_2 поїхала на її автомобілі та більше з нею не спілкувалась. Вона шукала ОСОБА_2 , однак не змогла знайти, остання перестала виходити на зв`язок і проживати за місцем реєстрації. ОСОБА_2 не виплатила їй грошові кошти в сумі 2000 доларів США та не повернула автомобіль. Зрозумівши, що ОСОБА_2 її обманула, вона звернулась до свого брата та попросила скасувати видану довіреність. На підставі заяви її представника ОСОБА_5 довіреність була скасована приватним нотаріусом Дацко Я.О. Після скасування довіреності вони намагались розшукати автомобіль, однак так його і не знайшли 23.06.2016 року до неї приїхав громадянин ОСОБА_3 з вимогою про зняття з обліку автомобіля ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний знак НОМЕР_3 та переоформити на нього, оскільки ОСОБА_2 без її волі продала йому автомобіль. Вона викликала поліцію. Після з`ясування обставин з працівниками поліції громадянин ОСОБА_3 сказав, що він є працівником поліції та його відпустили і він поїхав в невідому напрямку на спірному автомобілі. 24.03.2016 року ОСОБА_3 у телефонній розмові повідомив, що продав автомобіль , вимкнув телефон та на зв`язок більше не виходив. Зрозумівши, що ОСОБА_2 злочинним шляхом заволоділа її майном вона написала до Саксаганського ВП повідомлення про злочин, однак справа була порушена лише на підставі ухвали суду. На теперішній час у провадженні слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Слюсар С.В. знаходиться кримінальне провадження №0000569 від 02.03.2015 року. ОСОБА_3 незаконно утримує належний її автомобіль і тим самим порушує її права як власника, а тому вимушено звернутись до суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 21.06.2017 року провадження по справі відкрито (головуючий суддя Щеняєва І.Б., а.с.21).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №259 від 22.01.2018 року та протоколу матеріали справи передано судді Черновій Н.В. (а.с. 81, 82).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі ухвали про відвід судді Чернової Н.В. матеріали справи передано судді Прасолову В.М. (а.с. 160).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №424 від 05.02.2019 року матеріали справи передано судді Гриню Н.Г. (а.с. 171-172).

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13.04.2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_3 подав заперечення проти пред`явлених до нього ОСОБА_1 вимог (а.с.24-25). Свою позицію мотивував тим, що вважає вимоги вказаної позовної вимоги незаконними та необґрунтованими. Як зазначає позивач у позовній заяві між та відповідачем був укладений договір оренди (найму) транспортного засобу, псля чого ОСОБА_2 нібито незаконно заволоділа вказаним транспортним засобом не розрахувавшись за договором оренди. Жодного нотаріально посвідченого договору в якості доказу позивач до позову не додає, оскільки вказаного договору не існує, а отже таким чином вводить суд в оману надаючи недостовірну інформацію. Крім того, позивач вказує, що він керував вказаним транспортним засобом та зустрічався з нею в місті Кривий Ріг. Ця обставина ним не заперечується, проте зазначає, що крім того, що позивач бачила його один раз рік потому за кермом вказаного транспортного засобу жодних доказів на підтвердження того, що на теперішній час він володіє автомобілем ВАЗ 21099 днз НОМЕР_3 позивачем не надано. Отже, відсутні будь-які підстави вважати, що він тим чи іншим чином володіє вищевказаним транспортним засобом. Додатково пояснює, що він дійсно володів (шляхом керування) автомобілем ВАЗ 21099 в червні 2016 року, проте з того часу автомобіль вибув з його досить короткострокового володіння, його теперішнє місцезнаходження йому невідоме, отже вважає, що позовні вимоги в частині, що стосуються його є безпідставними та такими, що не підтверджується жодними доказами.

Позивач та її представник ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…».

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву відповідачем ОСОБА_2 суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи в загальному позовному провадженні, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши покази свідків, надавши оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.12.2012 року.

04.11.2004 року ОСОБА_1 було видано нотаріально посвідчену довіреність бути її представником на ім`я ОСОБА_5 з правом передоручення.

03.12.2004 року ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем, на ім`я ОСОБА_2 , довіреність посвідчена 03 грудня 2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстраційний № 16139 та цього ж дня автомобіль був переданий ОСОБА_2 (а.с. 7).

Як вказувала позивач, ОСОБА_2 усну домовленість між ними не виконала та не віддала гроші за автомобіль, яким користувалась на підставі довіреності.

08.10.2005 року ОСОБА_5 , який діє в імені ОСОБА_1 подав заяву, якою повідомляв, що довіреність на керування автомобілем марки ВАЗ 21099, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області 03.09.2013 року що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , довіреність посвідчена 03.12.2004 року ним нам ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 скасована. Ця заява посвідчена 08 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстровано у реєстрі за № 14965.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У силу вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 37 - 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду».

Як вказувала позивач спірний автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить позивачу був переданий відповідачу ОСОБА_2 , яка його до теперішнього часу не повернула законному власнику, спростування щодо вказаного ОСОБА_2 суду не надано.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнім володільцем (користувачем) спірного автомобіля є ОСОБА_2 , тому вона є належним відповідачем (співвідповідачем) за віндикаційною вимогою.

Судом на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 незаконно володіє транспортним засобом, у зв`язку із чим право позивача підлягає захисту шляхом витребування спірного рухомого майна із чужого володіння ОСОБА_2 як останнього власника.

При цьому, щодо вимогу про витребування спірного майна у ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Так обґрунтування позовних вимог щодо витребування майна у ОСОБА_7 позивачем до надано копію ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2017 року, якою були внесені відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 03.02.2017 року (з приводу обставин зазначених у висновку ЖЕО 10779) (а.с.11 ).

Згідно зфабули з витягу з ЄРДР, 01.03.2017 року до Саксаганського ВП КВП надійшла ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу №214/849/17 щодо зобов`язанні внесення відомостей до ЄРДР щодо недотримання умов договору по оренді автомобіля ВАЗ 21099,199 року випуску, кузов НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_3 відповідно до якого ОСОБА_2 у зазначений термін не повернула автомобіль заявникові ОСОБА_1 (а.с. 12).

Також з висновку за перевіркою матеріалу зареєстрованого в ЖЕО від 23.06.2016 року під №10779 від 09.07.2016 року, вбачається, що дійсно у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу переоформлення автомобіля ВАЗ 21099 д.з. НОМЕР_3 (а.с. 146-153).

З письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він у 2011-2012 році придбав автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 у ОСОБА_2 , 23.06.2016 року з метою переоформлення автомобіля звернувся до громадянки ОСОБА_1 , яка є власником автомобіля, однак остання відмовила, оскільки їй за автомобіль не віддала гроші ОСОБА_2 , про даний факт їй було невідомо. Після чого ОСОБА_8 передала йому автомобіль до остаточного вирішення ситуація, так як зобов`язався з`ясувати ситуацію з ОСОБА_2 та повернути решту несплачених грошей. Згідно наданих ОСОБА_3 заперечень на теперішній час спірний транспортний засіб у нього відсутній, місцезнаходження невідоме.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача ОСОБА_3 .

За таких обставин , враховуючи, що позивачем не надано доказів, що транспортний засіб знаходиться у ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позивних вимог до ОСОБА_3 про відмову в задоволенні позову.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. (а.с. 20), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), сектор патрульної поліції Криворізького відділу поліції в Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні власністю та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати транспортний засіб - марки ВАЗ 21099, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , у ОСОБА_2 , зобов`язавши останню повернути транспортний засіб ОСОБА_1 як законному власникові.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне рішення складено 17.04.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь