ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2020 року м. Херсон

справа № 653/2705/16-ц

провадження №22-ц/819/533/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 09 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна придбаного під час перебування у шлюбі особистою приватною власністю,

встановив:

16 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності.

Позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу, який був зареєстрований 22 жовтня 1988 року та розірваний 28 лютого 2014 року, ними придбано майно, а саме : за договором купівлі- продажу земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 та побудований на ній двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Посилаючись на норми Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України, просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та Ѕ частку земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна (житлового будинку) особистою приватною власністю, посилаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 був побудований за її власні кошти, введений в експлуатацію, та відповідач грошової участі в придбанні земельної ділянки та будівництві житлового будинку не приймав, оскільки в цей час не мав власних коштів та будь-якого доходу, ніде не працював.

Посилаючись на норми ст. 57 СК України, ст. 392 ЦК України, просила визнати житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 201, 1 кв.м., житлова площа 98,5 кв.м., який складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, навісу літ. Д, душу літ. Є, навісу літ. Ж, навісу літ. З, навісу літ. І, навісу літ. К, споруд 1-3, який знаходиться в АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 11 червня 2019 року об`єднані в одне провадження позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності ( справа №653/2705/16-ц) та позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна , що було придбане під час перебування у шлюбі особистою приватною власністю ( справа №653/1130/18) / а.с. 196/.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна, що було придбане під час перебування у шлюбі особистою приватною власністю відмовлено.

Суд ухвалив поділити спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке є об`єктом спільної сумісної власності, у відповідності до варіанту № 5 висновку судово будівельно-технічної експертизи № 3 від 23 січня 2017 року, відповідно до якого:

ОСОБА_2 виділити у власність 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з частин житлового будинку літ. «А» (перший поверх), а саме: житлової кімнати площею 11,4 кв.м, житлової кімнати площею 11,4 кв.м, комори площею 9,0 кв.м, комори площею 12,6 кв.м, коридору площею 13,7 кв.м., та надвірних будівель та споруд: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Д», душ літ. «Є», навіс літ. «Ж», навіс літ. «І», навіс літ. «К», 1/2 частина огорожі літ. «№1», 1/2 частини водогону літ. «№3».

ОСОБА_1 виділити у власність 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з частин житлового будинку літ. «А» (перший поверх), а саме: кухні площею 11,9 кв.м., вбиральні площею 2,5 кв.м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв.м.; Частин житлового будинку літ. «А» (другий поверх), а саме: коридору площею 26,2 кв.м., кухні площею 11,0 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 14,5 кв.м., житлової кімнати площею 11,6 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,5 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м. та надвірних будівель та споруд: навіс літ. «З», 1/2 частина огорожі літ. «№1», ворота літ. «№2», 1/2 частина водогону літ. «№3».

ОСОБА_2 виділити у власність 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589 кв.м., з боку лівої бокової межі та фасадної межі, з існуючим входом (виходом) на АДРЕСА_1, через ворота №2 .

ОСОБА_1 виділити у власність 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 589 кв.м, з боку фасадної межі, правої бокової межі, лівої бокової межі та задньої межі з виходом (входом на улицю 50 років Перемоги).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виділити в сумісну власність частину земельної ділянки під будівлею літ. «А», над якою розташовані приміщення в двох рівнях та частину земельної ділянки для обслуговування вказаної частини будівлі, загальною площею 88 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, відмовити, а її позов про визнання нерухомого майна, придбаного під час перебування у шлюбі особистою приватною власністю задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд надав неправильну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи та окремим доказам взагалі не надав оцінки. Поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини встановлені рішенням суду про розірвання шлюбу щодо припинення шлюбних відносин з 2009 року, не надання ОСОБА_2 доказів прийняття участі у будівництві. Суд не надав оцінки підставам виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що земельна ділянка належить їй на праві власності, оскільки продавцем зазначеної земельної ділянки був ОСОБА_2 , якому вона сплатила кошти; вона є забудовником власної земельної ділянки та набула право особистої приватної власності на побудований нею особисто з січня 2009 року будинок. В апеляційній скарзі та у заяві від 30.03.2020 року, просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов про поділ майна подружжя, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, а відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання майна особистою приватною власністю суд дійшов висновку, що право власності на нерухоме майно набуто у шлюбі, у тому числі за кошти подружжя, враховуючи фінансову та іншу участь ОСОБА_2 у придбанні майна.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2014 року розірваний шлюб, укладений 22.10.1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 / а.с.12/.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2000 року, продавцем за яким є ОСОБА_4 , а покупцем ОСОБА_1 , остання, набула право власності на земельну ділянку загальною площею 1266 кв.м для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та яка знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.206/.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог про визнання земельної ділянки її особистою приватною власністю, а тому з урахуванням ст. 13 ЦПК України, наведеного договору купівлі-продажу за яким ОСОБА_2 був не продавцем, а його представником, діючим на підставі доручення, доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції підстав виникнення права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, як такої яка є її особистою приватною власністю не ґрунтуються на нормах СК України та наведених обставинах.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Щасливцевської сільської ради від 17.05.2012 року за №66 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , опис якого наведений у зазначеному свідоцтві / а.с.24 справи №653/150/19/.

У зареєстрованій Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області 06.04.2012 року за №ХС 5 Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, поданою ОСОБА_1 , зазначено: початок будівництва - 2005 рік, закінчення будівництва - 2008 рік /а.с.15-19/.

Як вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказувала у ньому про припинення сімейних відносин з ОСОБА_2 з січня 2009 року, проживання відповідача в іншій сім`ї. Проте, факт припинення сімейних відносин з січня 2009 року судом зазначеним рішенням суду не встановлювався, а викладався лише в описовій частині рішення з позовної заяви ОСОБА_1 .. Разом з тим, враховуючи, що початок і закінчення будівництва визначені в Декларації за повідомленням ОСОБА_1 2005-2008 рр., охоплюється періодом до 2009 року, доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції обставин припинення сімейних відносин з січня 2009 року, за вищенаведених у Декларації відомостях, значення не мають.

Виходячи з п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як забудовник власної земельної ділянки набула право особистої приватної власності на будинок, побудований нею особисто за час фактичного припинення шлюбу з ОСОБА_2 з січня 2009 року, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на належних доказах та вищенаведених обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності права будівництва ОСОБА_2 на належній їй земельній ділянці, а отже й відсутності набуття ним права власності на об`єкт будівництва, колегія суддів вважає неспроможними за наведених вище обставинах.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо доведення/не доведення придбання будинку шляхом будівництва за особисті кошти дружини, обраного варіанту поділу житлового будинку та земельної ділянки, а тому колегія суддів в силу ст. 367 ЦПК України за їх межі не виходить.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 08 квітня 2020 року

Суддя І.В. Склярська