Провадження № 2/225/103/2020
Єдиний унікальний номер судової справи: 225/7225/19
09 квітня 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді: Мигалевича В.В.
секретаря Голубової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з його матір`ю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 30 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, під час перебування у шлюбі у сторін по справі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.02.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 146.
Шлюб із Відповідачем у справі було розірвано згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Донецька про розірвання шлюбу від 18.02.2014 року, та рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.01.2019 року з відповідача по справі стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу).
Позивач вказує, що 03 грудня 2016 року вона одружилася зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_4 , після чого вона разом зі своїм сином ОСОБА_3 почала проживати однією родиною з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок в якому позивач на даний момент проживає зі своєю дитиною є власністю її чоловіка ОСОБА_4 , загальна площа якого 70,6 кв.м, житлова площа 42,2 кв.м, який є більшим ніж та квартира, де вони проживали до цього і це поліпшує житлові умови, у яких проживає дитина.
26.09.2019 року позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її сина, гр. ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі пункту 11 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року п. 26, - відсутність письмової згоди чи особистої присутності батька. Однак місце перебування відповідача у справі позивачу невідоме, тож через відсутність можливості отримати згоду від ОСОБА_2 , вона не може здійснити перереєстрацію сина і це, насамперед, шкодить інтересам дитини.
Отже позивач вимушена звернутися до суду із вказаною заявою в якій ставить питання про визначення місця проживання сина разом з нею, оскільки можливість отримати згоду від батька дитини відсутня у зв`язку з тим що місце його перебування невідоме, участі у вихованні та догляді за дитиною він не приймає, її фізичним, духовним та моральним вихованням не займається.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення ухвалити на розсуд суду, максимально враховуючи інтереси малолітньої дитини.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого:
Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходились у шлюбних відносинах під час яких у сторін по справі народилася дитина син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача у справі ОСОБА_2 (а.с. 7).
Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14.01.2019 року з відповідача по справі стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) (а.с.13,14).

03 грудня 2016 року позивач у справі одружилася зі своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_4 (а.с.8), після чого вона разом зі своїм сином ОСОБА_3 почала проживати однією родиною з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Акту № 248 про фактичне місце проживання (а.с.9).

Отже, мати та батько малолітнього ОСОБА_3 проживають окремо, та дитина проживає разом з матір`ю та її чоловіком, у зв`язку з чим, з метою реєстрації місця проживання її сина ОСОБА_3 , разом з нею, тобто за адресою: АДРЕСА_1 , позивач звернулася до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її сина, однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі пункту 11 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року п. 26, - відсутність письмової згоди чи особистої присутності батька (а.с. 6).

У зв`язку з тим, що місце перебування відповідача у справі позивачу невідоме, вона не може отримати від нього письмову згоду щодо місця проживання сина.

З огляду на це суд зазначає таке:

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєї матір`ю.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є власністю чоловіка позивача, гр. ОСОБА_4 та належить йому на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.12.2016року, зареєстрованого за № 1059 (а.с.10-11), що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 05.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ходаріна О.С. (а.с.12).

Отже, будинок має загальну площу 70,6 кв.м, та житлову площу 42,2 кв.м, що дозволяє суду дійти висновку що за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку.

Батько дитини - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак будь-який зв`язок позивача з ним втрачено, місце його перебування їй невідоме, відповідач жодної участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним та духовним станом не цікавиться.

Отже, через відсутність можливості отримати згоду від відповідача, позивач позбавлена можливості здійснити перереєстрацію місця проживання дитини.

Підстав, передбачених ч. 2 ст.161 СК України, які могли б бути перешкодою для передачі дитини для проживання з матір`ю, судом не встановлено.

У відповідності до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як убачається з листа, наданого на адресу суду представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, надати висновок комісії органу опіки та піклування стосовно питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 неможливо, оскільки з`ясувати думку батька дитини ОСОБА_2 , провести з ним бесіду, отримати необхідні документи не виявляється можливим через те, що відповідач у справі зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України.

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводом представника третьої особи про неможливість подання зазначеного висновку, оскільки дійсно, у зв`язку із відсутністю зв`язку з батьком дитини та неможливістю з`ясування його думки, отримання будь-яких документів, орган опіки і піклування позбавлений можливості у порядку ст. 19 СК України подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні цього спору суд виходить перш за все з інтересів дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Враховуючи значну тривалість часу проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 у родині своєї матері, а також звертаючи увагу на те, що відповідач жодної участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним та духовним станом не цікавиться, суд вважає, що доцільним для інтересів дитини буде проживання її у родині матері.

Крім того, байдужість батька дитини, яка полягає у самоусуненні від своїх батьківських обов`язків, суд розцінює як відсутність абсолютного інтересу батька взагалі у визначенні будь-якого місця проживання дитини.

Отже, суд доходить висновку, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 відповідає та захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

У зв`язку з тим, що позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., та позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача вказаної суми судового збору на користь позивача.

Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача ОСОБА_2 шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.

На підставі викладеного, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, ст.ст.160 161 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 280 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради (місце знаходження: Донецька область, м.Маріуполь, просп.Миру, буд.70,) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

ОСОБА_2 повідомити про ухвалення рішення суду шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: