Справа № 346/2997/20
Провадження № 2/346/1438/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді: Махно Н.В.,

з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Ліснохлібичинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т АН О В И В:

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 належав на праві власності робітничого двору його бабі- ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Він прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 подавши до нотаріуса у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки право власності за померлою ОСОБА_2 не зареєстровано. Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у відсутності представника, з позовом згідний.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов`язки до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що як вбачається з довідки Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 12.02.2019 року №179 житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 відноситься до типу двору-робітничий. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_2 в житловому будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_1 . ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1967 року і до дня смерті була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчувався у виконкомі Ліснохлібичинської сільської ради 22 червня 2007 року за реєстром №76, який не змінювався і не скасовувався (а.с.37 )

Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів №66778 від 16.07.2020 року виданої Коломийським МБТІ право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 січня 2020 року ( а.с.38).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заповітом на спадкове майно.

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що право власності на вищевказане нерухоме майно не зареєстровано (а.с.43).

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №30 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності даним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тому до набрання чинності Цивільного Кодексу України, 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 328, 331, 392, 1216, 1218, 1241, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 247 ч.2, 263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 16.10.2020 року.

Суддя Махно Н. В.