головуючий у суді І інстанції Писанець В.А.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

19 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мостова Г.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року.

Разом з цим, до апеляційної скарги не приєднано доказів сплати судового збору.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, заявник вважає, що звільнений від сплати судового збору на підставі частини 6 статті 5 Закон України «Про судовий збір», з огляду на таке.

Предметом позову є стягнення шкоди, заподіяної руйнуванням житла внаслідок терористичного акту, що є злочином, передбаченим статтею 258 КК України, тобто заявнику було заподіяно шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до частин 2 статті 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки, до заяви не додано доказів на підтвердження винесеного обвинувального вироку суду, то відсутні підстави для застосування положень частини 6 статті 5 Закон України «Про судовий збір».

Розглянувши доводи заявника про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що предметом позову є захист житлових прав у зв`язку із руйнуванням домоволодіння внаслідок чого позивач залишився без житла та отримав статус внутрішньо-переміщеної особи; позивач має двох неповнолітніх дітей та у нього відсутні засоби до існування, тому не має можливості оплатити судовий збір, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Підстави відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати встановленні статтею 136 ЦПК України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір» (надалі по тексту - Закон України).

Зі змісту статті 8 Закону України передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Таким чином, відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору можливе виключно за наявності відповідних підстав і є правом, а не обов`язком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

На підставі викладеного, визначені заявником підстави звільнення від сплати судового збору слід визнати необґрунтованими, оскільки переконливих доказів майнового стану, який би давав достатні підстави для звільнення від сплати судового збору, а саме доказів, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, до суду не подано.

Відповідно до матеріалів справи, ціна позову визначена позивачем становить 3 153 700 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762 грн.

Таким чином, при поданні позовної заяви підлягало сплаті 8 810 грн (1762 грн * 5).

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, апеляційна скарга заявника повинна бути оплачена судовим збором у розмірі 13 215 грн (8810 грн * 150%).

Судовий збір має бути сплачено за реквізитами: отримувач УК у Солом`янському р-ні/Солом`янський р-н./22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: (МФО) 899998; рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: судовий збір за апеляційною скаргою (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі.

За правилами статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року залишити без руху та встановити строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

Не виконання вимог ухвали суду є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.І. Мостова